VASAS SZAK. 



}9) 



Itt ismét a magyar halász értelmességet bámulhatjuk, mely valóban 

 kifogyhatatlan. Meglepő finomságával lépten-nyomon tanúságot tesz 

 arról, hogy hosszú idők fejlesztő hatalma kellett hozzá, hogy egy 

 nemzet közhalászsága ennyire vigye. 



Az emelő és illetőleg hajtó jegeshalászat szerszámai között az első 

 hely tagadhatatlanul a Bodrogközön szerte dívó vasas- vagy télisqá- 

 kot illeti meg. 



Ez a szerszám (276. ábra), a szerkezet alapját tekintve, megfelel az 

 ághegy hálónak, a mennyiben két keresztbekötött félabroncsosnak 

 négy ágára van kötve a háló ; 

 de ettől már az is megkülön- 

 bözteti, hogy nem rúdon, ha- 

 nem kötelén jár (R), melynek 

 elég jellemző a neve, t. i. : rúd- 

 kötél, tehát a rudat pótló kötél. 

 A, A az ág hegye, S% mind 

 a négy ághegy derekán a 

 körömmel rávert s^ák vasa, 

 mely az egészet a víz alá 

 meríti. 



Á mi a halász éleselméjűsé- 

 gére vall, az a négy ághegy kö- 

 zötti szerkezet. Itt egy fonal- 

 ból kötött, lajtorjaszerű kereszt 

 (X) látható, az ú. n. keresztár, 

 a melynek csomópontjából egy 

 vékony fonal (F) a feljáróői 



ered. Ez a fonal hosszú s egy hajlékony fácskára van rácsavarva, 

 hogy a halász a víz mélységéhez képest a fonalat — a feljáró-őrt — 

 szabályozhassa ; ennek a vesszőnek a neve ped^ö, tehát talál a kosz- 

 toshorog pedzőjével, mely egyfelől a horog járását szabályozza, más- 

 felől a halat elárulja. 



A Bodrogközön a téliszákkal való halászatra több halász szövet- 

 kezik ; a fele s^ákoló, a fele ^urboló vagy hajtó. 



Mindenekelőtt kiszállanak a folyóra, hogy vekeljenek, azaz a folyó 

 jegén s a folyással keresztbe, de egyenes sorban oly négyszögletes 



276. ábra. Vasas vagy téli szák. 



