SZIGONYNYAL. HOROGGAL. 



395 



fut, melyre a feljáróőr (v) van kötve. A 278. ábra a bustyálló, mely 

 minden kereszt- és feljáróőr nélkül való ; kötelén (k) jár s minthogy 

 léken át nagy mélységekbe szolgál, négy ághegye ólomsúlyokkal 

 (0, 0) van terhelve. 



A s^igonynyal való jegeshalás^atra csak elvétve akadunk. A széke- 

 lyek leginkább malomzúgókban űzik, mikor a fagy oly erős, hogy 

 beállanak. Előbb tisztára söprik a jeget, hogy minél átlátszóbb legyen, 

 azután léket vágnak belé. A szigonyos egy rossz czondrára a lék mellé 

 hasal s készen tartva a szigonyt, zekéjét úgy húzza a fejére, hogy az 

 oldalt jövő világosság nem érheti a szemét; így az amúgy is tiszta víz 

 fenekére láthat. A zúgóba érkező hal meghökken a szokatlan árnyék- 



277. ábra. Örvös háló. 



278. ábra. Bustyálló. 



tói, tétovázik — székelyesen szólva «térítget» — s ezt a pillanatot 

 használja fel a halász arra, hogy a szigonyt a halba üsse. Ez a halászat 

 Sepsi-Szt.-György táján dívik. 



Körös-Tarcsa halászsága, a mint már érintve is volt, a folyó 

 örvénylő helyeit lekeli ki s kétágú, hosszúnyelű szigonyával minden- 

 felé vaktában döföget ; a tapasztaltabb öreghalász sokszor boldogul 

 is, mert rendesen a folyó minden pontjáról meglehetős biztossággal 

 tudja, hol szokott állani a hal. 



A horoggal való jeges halászatra is csak ritkábban akadunk s a mi 

 kevés dívik, az leginkább a csukára számít. Legeredetibb s a maga 

 egészében valóban őskori zamatú módja az, a melyeta 279. ábra kivan 

 ábrázolni, a mely az erdélyrészi Mezőség Hódos vagy Szarvastó 



