414 MAGYAR HALASZELET. 



A szerszám kíméletére nagy oka van : nehéz azt összeteremteni. 

 Egy hetven, vagy száz öles öreghálót megkötni és összeállítani nagy 

 költség és még nagyobb fáradság; drága jószág az mindenképen, 

 kivált ha hozzá még jól borít is. Mert van ám mindenféle háló! 

 Lehet az a legjobb léhésből való, jól megkötve s még sem érhet 

 semmit, mert nem borít. Egy kis hiba az inában s legott rés támad, 

 a melyen a hal szökik, kilép, keszegoldalt menekül. Hát bizony a 

 rend így is úgy is jó barátja a halászembernek. 



Épen ilyen munkaközben is : rendet tart és sohasem lanyha. 

 Ha a szántóvető meg is áll, hogy rágyújtson, nem esik kár sem a 

 barázdában, sem a vetésben, sem a markolásban; de a halásznál 

 egy kis megállapodáson múlik a jó fogás, mert a hal sebes, síkos egy 

 jószág s a merre egy kibúvik, követi a többi is. 



Azért húz azután a halászember « inaszakadtig)). 



A magyar halászember az igazi « kemény emberek" közül való; 

 marka az evedzőtől, a kötéltől cserepes, akár a vas s a mit meg- 

 markol, az mes: is van markolva. 



Teste rendkívül edzett; az egy csizma kivételével, melyre télen 

 rátartós s a mely ma is a régi idők remekbejáró « halászsaruja », ruhá- 

 zata a « kékbeli » magyaremberé; annak a sok bőr- és kátrányporté- 

 kának, a melyet más népek halásza ismer, hogy bőrét a víztől óvhassa, 

 •a magyar halásznál se híre se hamva. 



M Rá se hederít az időre; a fagyos szélnek, a szakadó esőnek 

 neki fordítja egykedvűséget ; bőrig ázva, nem is gondol a szárítga- 

 tásra, mindaddig, a míg nem végezte a dolgát. 



Legbámulatosabb a jeges halászat idején. Megragadja a szakóczát 

 s jegeli a csapást: a jégtörmeléket mindig puszta kézzel kaparja ki; 

 azután fogja a víztől csurgó húzókötelet s dolgozik vele úgy, hogy 

 ruházatát jégkéreg borítja. — Az neki mindegy! Váltig mondja, hogy 

 nem fázik s ez valóban úgy is van, mert a serény munkától kimeleg- 

 szik a keze ; csak mikor valami hiba esett s reákényszeríti az álldo- 

 gálásra, csak ilyenkor fázik meg nagy néha a keze s ekkor előre 

 hajlik s neki áll a «melengetés»-nek, mely nem egyéb, mint az, hogy 

 kezeit a hónaljak tájára csapdossa. 



Mint horgász kitűnő s rendesen a legősibb módon, azaz kuczo- 

 rogva lesi a vizén úszó horogtutajt, pallókat vagy pedzőt. 



