4< 6 A MAGYAR HALÁSZÉLET. 



Különös, hogy legnagyobb elterjedést ért el : 



Az alföldön halászlegény vagyok én, 

 Tisza partján kis kunyhóban lakom én . . . 



kezdetű dal, mely — gondolom — Bernát GAZSi-tól való. Egyedül 

 Komárom és Tihany áll még valahogyan nóta és szokás dolgában ; 

 de itt is sok már a töredék ; majd megismerkedünk vele. 



A piaczon való árulást rendesen az asszony végzi — a halász- 

 mesterné — , mely annyira áll a halaskofától, mint halászura a "fisér- 

 től)). A kofa és a fisér mindig csak másodkézből árúi. 



A mesterné takarosan kiöltözködik, fehér kötőt köt és nem- 

 igen kínál, mert rendes vevői vannak. 



De kiáll ám a mester is, mikor «beüt a szöröncse» s akkora 

 viza, tok, vagy harcsa került a hálóba, a mely csak feltagolva kelhet 

 el. Ilyenkor a mester is fehér kötőt köt, feltűri az ingujjat és tagol 

 nagy önérzettel és nagy fontoskodással. 



Szóval az igazi magyar halász tisztességtudó, igazán jóravaló 

 magyarember, a kit meg lehet és meg is kell becsülni. 



A hozzávaló társadalmi elemben mindig megvolta külön ((becsü- 

 letje)), mert hát a kékbeliek közt olyan ő, mint a hadseregben a 

 tüzér: már mestersége után is több az ő .« tudománya » s még ott is, a 

 holnem volt soha czéhes, mindig külön helye volt a kivonulásokban. 



Ettől a típusztól lényegesen elüt a székely halászember. Nemcsak 

 hogy hirét tudja a « halak királyának », melynek gyémántos korona 

 csillog a fején, mely az Olt folyónak örvényeiben tanyáz, természetes, 

 ama vadregényes szorosban, mely Felső- és Alsó-Rákos közt fekszik. 

 A halak királya akkora, hogy az embert csak úgy elnyeli ; de a szé- 

 kely halász nemcsak ezt tudja, hanem mindent is tud, a mit csak 

 kérdez az ember. Eleven képzelő tehetsége a pisztrángnak, pérhal- 

 nak oly sokaságát teremti belé a patakokba, hogy maga is elbámul, 

 mikor úgy fordul a sor, hogy üres tarisnyával tér viszsza ő is, az is, a 

 kit azokra a csodahelyekre elvezetett. 



De az is igaz, hogy furfang dolgában a világnak talán legelső 

 halásza; hiszen bizonyos, hogy a kakastollból készült mesterséges legyet 

 ő már ősi soron ismeri s alkalmazza ; ő dolgozik a dugával, a méreg- 

 fűvel és az oltott mészszel — mindinkább a saját kárára. Legnagyobb 

 érdeme az, hogy megőrizte mai napiglan a czége legősibb formáját. 



