A LÁTOTT HAL. 437 



tartja a halat s mikor észreveszi, hogy a riasztásnak ideje elérkezett, 

 letérdel s a csomóba fogott ruhával verdesi a földet ; ez azt jelenti, 

 hogy az evezőkkel dörömbölni kell, hogy a hal a hajó felé álló két 

 istáp közt ki ne osonjon. 



Az utolsó jel az, hogy a mikor a két istáp összeér, tehát a fogás 

 biztosítva van, a hegyenjáró a subára hajtja a fejét; ez azt jelenti: 

 « Megvan. » 



A víz színén most burványt vet a bekerített garda ezernyi ezre ; 

 a legfelsőbbek átvetik magukat a háló fölén ; a mélységben levő hal- 

 oszlop szétriad s ezekből jut a többi bokornak is, mely a hegyenjáró 

 jeleit magára magyarázta ugyan ; de nem jó helyen kerített. 



Ez egy rendes « látott hal » fogásának a menete. De van annak 

 változata, sőt néha gonosz vége is. 



Ha a halak tömege messze jár a legjobb irányban levő hajótól — 

 messze befelé a Balatonban, akkor a hegyen járó futásnak ered a hegy- 

 ről lefelé, tehát a tó irányában, mire a hajók erős evezőcsapással 

 iramodnak ki a viz síkjára. 



Ha nagyon befelé találtak evezni, akkor a hegyenjáró hegynek 

 iramodik s a hajók partfelé sietnek. 



Ha a hegyen járó azt akarja, hogy csak keveset tartsanak a part 

 felé, akkor leguggol s kezeire is támaszkodva, farával verdesi a föl- 

 det; ha befelé, ekkor nagy complimentet vág. 



Az előbbiek és ezek a « becsületes jegyek » ; de van csalóka jegy 

 is, mikor t. i. a hegyenjáró összebeszél valamely bokorral s meg- 

 egyezik bizonyos mellékjegyekben, leginkább a következőkben, 

 péld. : 



« Balra » jelt ád, hamisan, nyomban utána a jobb kéz hüvelykujjá- 

 val megböki az oldalát; a szokásos « balra » jellel tehát eltereli a töb- 

 bit, a mellék vagy hamis jellel igazítja a jó irányba azokat, a kikkel 

 összebeszélt ; néha a lábát térdben meghajtva, a fara felé rúg. 



De a turpisság rendesen hamar kisül, mert legalább is hatvan 

 ember szeme őrködik a «böcsületre» s a mire kisült, a hegyenjáró- 

 nak gonosz a napja, s az összebeszélt ős bokoré sem valami ünnep. 



Ilyenkor fel van függesztve az articulus; statárium áll össze ; károm- 

 kodás a szóbelisége, az itéletmondás és a végrehajtás pedig teljesen a 

 «Tzibék» ágasfájára van bizva. 



