A LÁTOTT HAL. 439 



tengerein folyó heringhalászatnak, avval az egy különbséggel, hogy 

 a mig a heringhalász csülkökön magasra hágva lesi a halak seregeit, 

 a tihanyi hegyenjáró őrhelyét a föld izzó keblének lehellete hányta 

 föl kellő magasságra ; hegyet készített a lába alá. 



A hagyomány azonban e halászatnak egy régibb módját is őrzi. 



Hajdanában, mikor Tihany félszigetét még erdő borította s a nép 

 téli munkáját az erdő szolgáltatta, a halászbokrok nem tanyázhattak 

 naphosszat a parton s a hegyenjárás is inkább önkénytes volt. 



Akkoron a hegyenjáró kiállott a csúcsra s a falutól a hegyenjáróig, 

 kellő távolságban gyerkőczök állíttattak föl. 



Mihelyt a hegyenjáró észrevette a « látott halat », oda kiáltott a 

 legközelebb álló gyereknek : 



« Gaardaa ! » 



Szájról-szájra röpült a hir a helységbe s az az ember, asszony, a ki 

 a templom táján hallotta a jó hirt, fölszaladt a toronyba s félre verte 

 a harangot, minek hallatára a halászember ott hagyta munkáját s ki- 

 rohant a partra. 



Annyi bizonyos, hogy a « látott hal » a magyar halászatnak legvon- 

 zóbb képei közé tartozik. 



