IV. REV-KOMAROM. 



Két képpel. 



A történeti hagyomány szerint, mely II. Béla királynak i 138-ban 

 kelt szabadalom-levelében gyökerezik, Ketel vezér volna az, a ki 

 Komárom őslakók telepítette, még pedig eredetileg a Csallóköz ko- 

 máromi részén; s ez az őslakosság, mint «kumai magyarság" járja a 

 sort a hagyomány ködös mezején. 



E hagyomány azonban valószínűség szerint majdnem bizonyos- 

 sággá izmosodik, mihelyt mint szájról-szájra öröklődő hagyományt, a 

 sokszor ebből fakadó régi irott emlékekkel együtt csak indító oknak 

 veszszük s a bizonyító erőt az élet s a hitelesség szerint kétségbe 

 nem vonható, még ma is észlelhető tényekben és jelenségekben ke- 

 ressük. 



A «Kumat magyarság* minden bizonynyal azt mondja nekünk, hogy 

 ezek az őslakók a Kiírna folyó területéről szakadtak a Duna mellé 

 a népvándorlás nagy áradatával ; a Kuma pedig a Kaszpi-tengerbe 

 szakadó folyó, melynek az a tulajdonsága van, hogy a nyári évszak 

 delelője táján nem éri el édes anyja kebelét — mint eléri, Petőfi 

 gyönyörű képe szerint, a kis Túr a Tiszát — , mert elnyeli a szomjas 

 homoksivatag. 



Kuma folyó, Kaszpi tenger, egybevetve avval, hogy ezeket a 

 messze keleti vizeket mindenkoron halászó népek lakták, lakják, föl- 

 keresték és fölkeresik ma is — tatárok, persák s mások — s egybe- 

 vetve avval, hogy Komáromnak és környékének — ■ jelesen Guta és 

 Naszvád községek — népe minden korban halászó nép volt: a hagyo- 

 mány és II. Béla király szabadalomlevelének állítása, hihetőségben 

 erősödik. 



S e hagyomány hitele megizmosodik, mihelyt látjuk, mi minden- 

 féle vonatkozás mutat a halászatra. Itt van Keszegfalva, Tany hely- 

 ség — ■ nyilván az ősrégi «Thona», «Tana» és a mai Tanya halász 



