REV-KOMAROM. 44 1 



mesterszó — ; itt van a «Harcsás», a «Gadócz» puszta — a komá- 

 romi halászság a Salmo Hucho-t nem galócza, hanem gadócza néven 

 szólítja ; — sa régi protokollumokban a komáromi családok ékes 

 sorában ezek is foglaltatnak családi név szerint: Halász, Csukás, Viza, 

 Gadócz, Kárász, Czompó, Keszeg (1587-től 1 680-ig). 



Végre a hagyomány igazság szerint majdnem megdönthetetlenné 

 válik, mihelyt a komáromi halászság kezén levő szerszámot tekintjük 

 s ki nem feledjük a «piszkés» nomád életét sem; végre azt a tőről- 

 metszett, tiszta magyarságot, a mely minden szóban, minden fogásban 

 és fordulatban megörvendeztet. 



Az az ezernyi sanyargatás, mely a komáromi halászságot, már a 

 hely fekvésénél fogva is, érte; a német elem nyomása, gyülevész ha- 

 dak táborozása ; sőt jelenben a vágtató, minden ősi szerszámra reá- 

 törő mívelődés: — mindezek nem birták kiütni a komáromi horgász 

 kezéből a «fentőt»; s az angol horgászat minden furfangja nem 

 feledtette el vele a harcsának « kuttyogatóval » való fogását. Már 

 pedig a «fentő», az ősrégészeti kutatás szerint, valóban ősrégi, még 

 a szájról-szájra járó hagyományt is megelőző, tehát történet előtti 

 idők szerszáma ; a kuttyogatás pedig, főkép a kivájt szerszám válto- 

 zata szerint, az alsó Wolgán — s így valószínűen a Kuma vize tájain — 

 még ma is dívik, él és uralkodik. 



A komáromi «piszkés» az, a ki rendesen negyedmagával, legfel- 

 jebb 1 20 méter hosszú öreghálóval, vagyis piszkével halászik ; a mes- 

 teren kívül van első és középső legényes a laptáros; ha nehéz a 

 halászat, akadós a part, hogy a laptáros a maga emberségéből nem 

 boldogulhat, kap a partra viczelaptárost ; a tartókötélnek az akadá- 

 lyokon való átvetegetésére pedig — a kurtulázásra — egy fattyú- 

 laptárost. 



Ez a piszkésbokor, vándorolva, majd itt, majd ott üti fel sátrát — 

 a csárdát — , mely gyékényből való, meglehetősen öblös, szellős 

 alkotmány ; agyékény bordaszerűen összehajtott karókra feszül s ehhez 

 a kis nyársalakú « spéllel » úgy van oda tűzve, mint a virág szára 

 gombostűvel a halászleány kebelére. A hol a két oldal karózata össze 

 ér s össze van kötve, tehát a szelemen részben, oda akasztja tiszta 

 vászon tarisznyába kötött elemózsiáját; a karók mögé dugdossa az 

 apró szerszámot, kanalat s effélét, a földre pedig ráteríti a bundát. 



