444 MAGYAR HALASZELET. 



a kijáró apacs hamar partot érjen, a laptáros és mester között a fél- 

 kör úgy legyen, hogy a kihúzóhely partrésze képezze a húrját. 



A mikor a kijáró apacs a partra ért, a két legény elereszti a köte- 

 let, az apacshoz siet s kezdődik a kihúzás: az egyik legény húzza és 

 8-ba rakja az ólmos inát, a másik a párás fölét. 



Ez alatt a mester elővette a tanyaszákot, rátámaszkodott, ballábát 

 pedig rátette az ólmos ínra, hogy le-leszorítgassa a víz fenekére, 

 nehogy a hamis dévér vagy a bagolykeszeg kiosonhasson. 



A laptáros mind e műveletek alatt lassan s mind közelebb hozza 

 a kihúzó felé a háló tartóvégét s mikor ilyeténképen a háló már szűk 

 patkóalakra van összehozva, a mester a laptárosnak int s azt kiáltja : 

 «hú!». A laptáros megáll, mint a czövek, kioldja a farhám matakjából 

 a tartó kötelet s befordítja az apacsot, hogy a háló borítson. 



Képünk azt a pillanatot ábrázolja, a mikor a két legény javában 

 húzza a hálót, a mester — a tanyaszákra támaszkodva — letartogatja 

 az alinat s kezével intve, azt kiáltja: «hú!» Míveli pedig mindezt oly 

 méltósággal, mint bármely hajóhadnak a parancsnoka a maga 

 dolgát. 



Leírhatatlan az a serénység, igyekezet, a mely a kihúzáskor ural- 

 kodik : minden ember tudja, hogy a késlekedés annyi, mint a bekerí- 

 tett hal szökése, vele osztalékjának apadása — hát istenigazában töri 

 magát. 



A mester azalatt szorgosan vizsgálja a mind összébb vonuló kör 

 színét; lesi, nem burványlik-e a háló szélén a víz, ami annak jele, hogy 

 nagy hal került a hálóba. 



Mikor a félkör már alig y — 4 méter, a halak megérzik a vég- 

 veszedelmet s a víz mintha forrásnak eredne ; egy-egy tapasztalt vén 

 dévér kibukkan s keszegoldalt átveti magát a háló fölén — meg- 

 menekül ; itt egy harcsa vastag fejével túrja az iszapot — ott keresi 

 a menedéket s a nagy turkálásban ostorszerűen csapkod a farkával, 

 mely a vizet meghasítva pörsölő hangot ád ; a tok hol a fejét üti fel, 

 hol a háta jelenik meg — ez bukkol ; a kecsege hegyes orrával 

 betúrta magát valamely hálószembe s megnyaklott; — végre a víz 

 elfogy, csak sáros iszaptócsa van még, a melyben rettenetes a pocs- 

 kolás, túrás, hemzsegés. 



Ekkor a mester előveszi a tanyaszákot, a prédát ebbe töltik s 



