REV-KOMAROM. 



449 



Ekkor már a keresztanyák résen vannak, mert különben nagy baj 

 fenyegeti az apród fejebúbját. 



A mester ugyanis az «úgy legyen !» szóra nyakon önti az apródot 

 a Dunavízzel, megmarkolja a kavicsot s ha a keresztanyák kendőik- 

 kel nem védik, istenesen megdörgöli az apród fejebúbját. 



Természetes, hogy a nagy szertartást derék halebéd követi, a 

 melyről azután a köszöntő el nem maradhat. 



Ezek a köszöntők, mint misztérium jelleműek, sok zagyvalékot 

 tartalmaznak s a magyarság latin kora is erősen érzik rajtuk ; némely 

 kifejezés épen érthetetlen ; de következetesen fordul elő. 



íme az első: 



ii Énekes Paliásnak jól tanult muzsikája, 



Artatjában felkerült Miseros sípjával, 



Sipolós, trombitás ! 



Most nem iskolába vagyunk Midomítás ! 



Licet — én nem vagyok Talleus Cziczeró, 



Vagy ékes versemmel dicsekedő Néró, 



Hangos nyelvvel bíró, 



Zengedező kijó, 



Mégis mindazáltal 



Van az örömmondó, 



Mert nékünk tettek ki vig halász napokat, 



Kivált hogyha fogtunk szép, derék pontyokat, 



Sütöttünk és rétest 

 Pláczem — placzentákat ; 

 Én reménységemben, én is lapos táskát 

 Készítettem bíztonban egy nyárson sült halacskát. 

 Hogy megtöltse uram megéhezett gyomrát, 

 Én kis fülemüle azért hangicsálok 

 Hogy most már egy kis bort iszok. 



Jólehet mindenek gyászba borúltanak 

 Fáknak levelei földre lehulltanak, 

 Sokan, kik azelőtt életben voltának. 

 Meghaltak, a sírba alászállottanak, 

 De Isten kegyesen tekint le ez házra, 

 Nincs semmi változás halászok napjára, 

 Nem fogta be bánatnak homálya, 

 Hanem vidám kedvvel virradt hajnalára, 

 Minden áldás legyen a mi víg napunkon, 

 Búbánat ne érjen, ezeket kívánom 

 Ez versemnek ólja (sic !) 

 Kik az égben vannak, megoltalmazója. 

 En kis fülemüle stb. 



Hermán O. A magyar halászat. • 2 9 



