4<B MAGYAR HALÁSZÉLET. 



A KOMAROMI HALÁSZAT TÖRTENETE. 



Komárom halászata megérdemli, hogy avatott történetíró ku- 

 tatásainak külön tárgyává tegye. Komárom halászeleme minden kor- 

 ban erős volt ; Guta és Naszvad községeket bevonva, egész halászó 

 telepet látunk szemünk előtt, mely egész hadjáratot folytat az egykori 

 főhal ellen, mely nem más, mint a viza, a tudomány Acipenser 

 Huso-ja. 



Nem a mai viza, mely ritka, s ha « mázsás », már bámulat tárgya, 

 hanem a Marsi lius Danubiusának — a réginek ■ — vizája, a melyre 

 úgy, a mint a Vaskapun és a Kazánszoroson — a Pontustól jőve — 

 benyomult, ezer czége, ezer háló, ezer, vasmacskának is beillő viza- 

 horog várakozott, lesett. 



Marsilius «Huso»-ja, a magyar «őrhal» ezer fontot is nyomott 

 — tíz egész mázsát, az t. i., a mely az ős Dunán fölvonúlt; anyaten- 

 gerében húsz mázsáig is megnő. A czége, a melylyel fogták — a 

 «captura usonum vulgo Zege» — nem vesszőből, nem rohongból, 

 hanem erős karókból való volt, melyek — Marsilius szerint — saját- 

 szerű tömkeleget alkottak, a melyekben a betévedt halakat, lurkóval 

 verték agyon mint az ökröket. 



A vizafogó czégének szerkezete — elég kár — nem maradt 

 reánk; de az a szó: «labyrinthus)) eleget mond, hogy óriási — ■ t. i. a 

 hal arányához mért — kürtőt, mely vagy a Tisza-Dráva menti magyar 

 vejszéhez, vagy a Fertő kürtőjéhez lehetett hasonló, föltehessünk. 

 Kámzsahálóval felszerelt czége azért nem lehetett, mert a halat ten- 

 gerfelől, tehát a víz ellenében kellett várnia. 



Semmi kétség, hogy a legrégibb okiratokban előforduló «captura 

 usonum » egy a «zege» «seyge» és a komáromi «szegjével». 



Komárom, mint vizafogó hely, a legelső sorban állott s ebben a 

 sorban is talán a legelső volt. A komáromi vizának, mondhatni, tör- 

 téneti jelentősége van ; nemcsak a helyi közélet szempontjából, 

 hanem országos tekintetből is. 



Belevág a hűbéri viszonyokba, mint az ú. n. « köteles halak » 

 elseje ; húsával végnyomorba sülyedett hadakat mentett meg s amaz 

 « alázatos könyörgésekben)), a melyekkel Komárom városa, már hadi 

 jelentősége miatt is, oly sűrűn fordult Bécsbe, Udvar fényéhez, 



