466 MAGYAR HALÁSZÉLET. 



A czéhmester házát egy aranyos ponty jelezte s egyáltalában ez a 

 hal az, mely pecséteken is szerepel, a melyet a bárka pofadeszkájára 

 ékesen rávésnek, s nem egy szegény laptáros matakjára reákinoz, leg- 

 többször úgy, hogy felismerhető. 



A mi itt le van téve, az csak töredék : egy része rom, melynek 

 régi, ősi s minden bizonynyal sokban eredeti alakzatait többé helyre- 

 állítani nem lehet. Komáromban hajdanában csak az « Eoregh halá- 

 szok*) száma százakra rúgott s mindig akadt még 20 — 30 özvegy- 

 asszony, ki elhalt ura mesterségét folytatta; a koczásoknak szeri 

 száma se volt. Ma négy-öt öreghalász már inkább piszkéi ; kevés 

 koczás csak mellékesen járja az elnéptelenedett Duna hátát s a 

 mint az ősi foglalkozás mindinkább aláhanyatlik, veszendőbe megyén 

 az ősi szerszám, ősi szokás s ezeknek révén a nagy szókincs, nagy 

 kárára annak, a mit az ihlet ekképen fejezett ki: « nyelvében él a 

 nemzet». 



