468 MAGVAR HALÁSZÉLET. 



állkapczáját, mert úgy kivánta az ősi virtus, hogy az egész csíkot azon 

 rágatlan valójában csúsztassa le bárzsingján — akár a mai kor finnyás 

 uracscsa az ostendei osztrigát. 



A legszebb bihari nóta, a legvígabb adoma a kornádi csíkászato- 

 kon termett; ott, a pákász tanya tájékán, a hol ma nem rikácsol 

 többé a nádi veréb, nem költ káka tövén a rucza, nem fehérlik a 

 nádsor alján a lábas kócsag, nem lengeti szárnyát a halászcsér, a ló- 

 sirály, hanem hullámzó búzavetésből kikél a pacsirta madár, rezgő 

 szárnycsapással emelkedik mind magasabbra, folyton hallatva dalát: 



Dicső, dicső, dicső 

 Kikelet, kikelet, 

 Kivirit, kivirit, 

 A virág, a virág 



Mind 



azután merész kanyargással inkább zuhan, mint száll lefelé, eltűnik a 

 vetésben, hogy megoszsza kicsiny éltepárjával a meleg fészek gond- 

 ját — örömét. 



A pákász-világ letűnt, a mióta a folyók gátak közé fogva hömpö- 

 lyögnek tova. Arkolásokon kifolyt a rét, a mocsár, mint kiütött csa- 

 pon a hordó vize, bora, s a pákász, a nádas igazi gyermeke, a szárazra 

 került, ott pedig elveszett. 



A pákász talán utolsó alakja volt az igazi ősi magyarságnak ; hír- 

 mondója annak az életnek, a melyet a magyarság halászó törzsei, 

 lehet, hogy egykoron a Kuku-nor táján s bizonyosan a Kaszpi tenger 

 halászó helyein folytattak ; és örökre kár marad, hogy a magyar- 

 ságnak akadt ugyan KŐRÖsi-CsoMÁ-ja, REGULY-ja, kik messze tájakon 

 ember erején túljáró küzdelmek árán is keresték az ősök nyomait ; de 

 nem akadt embere, a ki itthon kereste volna ; a ki leszállott volna a 

 rétségek pákászához, hogy ellesse életmódját, mesterszavát, szerszá- 

 mát s mesterfogásait; hogy egybevethesse a hagyományos történet 

 állításaival s messze tájak népismeretének adataival. 



A pákász szókincse elveszett örökre ; életmódjának, fogásainak 

 halavány képét csak az Ecsedi láp némely embere őrizte meg ; de ez 

 már nem a régi pákász, mert községhez tartozik, holott a régi, valódi 

 pákász legfeljebb szított valamely községhez ; egész életét, télen nyá- 

 ron a rétségben töltötte ; sokról még az sem bizonyos, hogy keresz- 



