478 MAGYAR HALÁSZÉLET. 



A legtöbb magyar vármegyében ma ennek vége szakadt; a pákászt 

 követte a csíkász és akárhány piaczon, mely egykoron híres volt a 

 csíkról, ma hiába keressük a kádat, a csíkszűrőt s a «csikászatot». 



Ma már csak az Ecsedi láp — Szatmár megyében — és a Szer- 

 nye mocsár — Beregmegyében — áll még fen ; csak ezeken a tájakon 

 járja még manapság is a « csikaszát » — persze már « estély » vagy 

 épen «soirée» megpótlással s természetes, hogy szelleme is csak amo- 

 lyan uras, finyás, bágyadtan beteges." 



A Szatmár, Szabolcs, Bereg vármegyékből Munkács városa felé 

 vezető, immáron igazán « csinált » utón találkozunk még csíkászok 

 szekerével, jól megtöltött csíklajtokkal ; viszik a csíkot Munkács 

 piaczára, a hol összesereglik a «Verhovina» szegény orosz népe — ■ 

 általánosan « rusznyák » ■ — lesi a « böjti eledelt », azaz a csíkot s nagv 

 baj, ha ez egyszer-másszor elmarad, mert akkor az a boldogtalan nép 

 a napot nap után egy kis tengeriliszttel s pár hagymával húzza ki ; — 

 azt mondják, hogy csak így élhet meg valahogyan, mert a minden- 

 napi jólakásra nem telik ; és inkább ezért is van, hogy hite az év 

 háromszáz és hatvanöt napjából háromszáz és huszonötöt böjti napnak 

 rendel ! 



Az Ecsedi láp csíkásza « országnak*) mondja a csíkászásra alkal- 

 mas területet; «csíkország» az neki, határozott területi tulajdonságai- 

 nál fogva, van t. i. határa; csíkország azért is, mert van «királya», 

 mely nem valami babonától eredő költött rém, hanem valóságos, élő, 

 ékes « csíkkirály », a ki mellől még a »csíkdáma» sem hiányzik. 



A csíkok vezérlő alakjánál, a Linné « ásott csíkjánál" — Cobitis 

 fossilis L. — t. i. nem épen nagyon ritka eset, hogy bőrének 

 barna festőanyaga elenyészik s ilyenkor az illető csík élénken 

 kanárisárga ; akad olyan is, a melynél a festőanyag megfogyat- 

 kozása nem általános s ekkor a csík sárga-barnán foltos; az ilyen csík 

 a tömegből mind a két esetben nagyon kirívó : ez a sárga vagy sár- 

 gánfoltos csík a « csíkkirály » . 



De a festőanyag megfogyatkozása nem ritkán oly nagy, hogy a 

 csík fehér ; az a sajátszerű testszínbe játszó fehérség ez, a melyet a 

 földalatti vizek gőtéjén, péld. az Adelsbergi barlang híres Proteusán 

 láthatunk. Ez a fehér változat azután a «csíkdáma». 



Az előbbi színváltozatot a tudomány «chlorochroismusnak», a 



