482 MAGYAR HALÁSZÉLET. 



tés éjszakának idején bűvös egy látvány: a tűz fut — majd megáll; 

 magasra lobban, majd lohad ; majd csak a gomolygó füstfelhő van 

 megvilágítva hasonlóan ahhoz, mely a tűzhányó hegyek torka fölött 

 lebeg; a fény ezernyi változata, úgy, a minta tűz alacsony füvet, 

 magasabb sást pusztít, vagy a cseretek nádjába kapott. 



A csíkász int s bevezet a nádba; itt van az első «csíkgát». Nagy 

 darab lápnak minden felszedhető giz-gazából készült, jó lépés széles- 

 ségű s gátszerűen elnyúló alkotmány ez, mely alig emelkedik a víz 

 színe fölé, az ember lába alatt süppedezik s vizet bocsát mint a meg- 

 nyomott spongya ; három-négy lépésnyire egymástól, keresztbe- 

 járó csorbák vannak, ú. n. kashelyek, a melyekbe a csíkkasok víz- 

 szint vannak beillesztve — felváltva a verseggel a gáton innenre, 

 túlra s oly mélyen, hogy a verség nyílása a víz színe alatt van. A gáton 

 innen és túl nyilt nádas cserét terűi el s a csíkok iparkodnak innen 

 is, onnan is a gáton átszállani ; így biztosan belékerülnek a csíkkas 

 tömlöczébe. 



Emberünk kiemeli a csíkkast, szádjával lefelé fordítja, kiveszi a 

 kas farából a csóvadugót, fél szemével belekukkan a kas méhébe s 

 ha fogott a kas, leteszi a kalapját, megfordítja a kast s bedönti a fogot- 

 tat a kalapba, mely ilyenkor szűrő is. 



A kalap meghemzseg a sok istenadta lápi teremtéstől : kigyózik 

 a csík, búvik a zömök pócz vagy peczehal ; az apró kárász szipákol, 

 hányja-veti magát; ifjú s vén gőték ügyetlenül kapaszkodnak, vissza- 

 esnek, vagy hanyattvágódva mutogatják tarka hasukat; a csíkbogár 

 uszólábával evezés módjára rugaszkodik, mindig azon iparkodva, hogy 

 a többi apró boldogtalanságok alá jusson. A csíkász kiszedi s kihányja 

 a csiga-bigát, gőtét, bogarat, a póczot és kárászt, a csíkot pedig be- 

 dönti a csíktökbe. 



Ez a «rekesztéses» csikaszát, melyet nagymértékben kivált tavasz- 

 kor űznek, a mikor a láp kidagad s a csík a kiöntésekbe veszi magát. 



Keressük föl immár a lápkutakat, a valóságos lápi csikászatot. 



A csíkász figyelmeztet, hogy szorosan a nyomába lépjünk. Kes- 

 keny csapáson nádak és gyékények között haladunk, majd kurta, majd 

 hosszú lépéssel zsombékról zsombékra hágva. A csikasz lápibotja 

 folyton puhatol s ha itt-ott elvéted a nyomot, térdig süpped a lábod 

 a mocsáros, szennyes habarékba. 



