484 MAGYAR HALÁSZÉLET. 



a téli gatyás ölyv kering, a nádi sármány s a levonult fenyőrigó, a 

 felhőszerű seregekbe egybeverődött pintyek, kenderikék, mezei vere- 

 bek, sármányok benépesítik az egészet, mert a láp minden szárnyas 

 istenadtának nyújt egy kis magot. 



A távol észak ruczaseregei is erre kóvályognak, keresve a forrá- 

 sos helyet, a mely sohasem fagy be ; hápogásuk megtöri a láp csönd- 

 jét, röptük az egyhangúságot. 



És e nagy « csíkországnak » vannak még paradicsomszerű részei 

 is; messze távol esnek ezek a lakott helytől; benne vannak « csík- 

 ország » közepe táján, a hol a Kraszna nyomát csak soros gyékény 

 jelezi. 



Ide van kicsapva télen-nyáron a lápi gulya, gulyásával együtt 

 s éven át a lápok magányában csak a falvak harangszava látogat el 

 hozzájuk, hírvivőnek a « nagy világból »; és megható, hogy milyen bizal- 

 mas viszonyt feljeszt ki ember és állat között az elhagyottság. 



A lápok madara bevárja az embert; a pásztornál se bot, se ostor; 

 azt mondja: «uram, megérti ám a marha az ember szavát". Én magam 

 is tanúja voltam hogy a bivalyfalka, mely egész napon át kénye 

 szerint szerte járt a lápon, estére a Kraszna túlsó oldalára gyüleke- 

 zett és sűrű tömegben — legelői egy hatalmas bikával — ■ fölemelt 

 fővel várakozott valamire ; ekkor a gulyás, gyönyörű szálas fiatal 

 ember, az innenső partról odakiáltott a falkának: « erigyetek mán 

 haza, mer ránkesteledett! » És a falka abba a nyomba indult is, átgá- 

 zolta a Kraszna medrét s beállott a karámba ; a többi marha ugyané 

 szóra a pásztorkunyhó elé gyülekezett s állva vagy leheveredve 

 kérődzött. Domaihdy ÍSTvÁN-nak köszönöm. 



Ez az Ecsedi « csíkországnak » futólagos képe; — s ha leírásánál 

 csapongott a toll, ezt mintegy ösztönszerűen tette ; mert ennek a szűz 

 helynek is meg vannak számlálva a napjai, vesztére tör az őshalászat 

 kérlelhetetlen réme : a lecsapolás. 



Méltó társa az Ecsedi lápnak a Beregben terjengő «Szernye», 

 melynek fő csíkászhelyei Nagy-Bereg mezőváros és Derczen falu ; 

 mind a kettőt javamagyarság lakja; « rekesztő" népek, és ■ — a mint 

 ez már a magyarság természete ■ — bemondogatnak egymásnak : péld. 

 «hogyha Nagy-Bereg város, akkor a légy is madár !» 



A Szernyében nincsen tulajdonképeni ingóláp ; szilárd helyei szá- 



