490 MAGYAR HALASZELET. 



limánynak kellő közepére szúrta a halász hatalmas, mindig csak két- 

 ágú szigonyát, e mellett pedig készen tartotta a vágóhorgot is, egy 

 rettenetes vaskampót, szakával, hosszú nyelén, a melylyel a hal alá 

 vágott, mihelyt érezte, hogy a szigony fogott. Így hamarább járt a 

 dolog végére s a hal kiszakadásáról szó sem lehetett. 



Képünk Tápé régi halászát ábrázolja, ki négymázsás harcsába 

 döfte a kétágú szigonyt, a vágóhoroggal alája vágott s fölvette a vizek 

 legalattomosabb, falánk rablójával a küzdelmet. 



De ezekkel a szemre való szigonyhalászat nincsen kimerítve ; van 

 annak éjjeli része is — nem tekintve azt, a melyet a székelység a nemes 

 pisztrángra űz s a melyről külön emlékezünk meg. 



Kivált a Bódva vizének u. n. csorgói azok, hol Borsod halászó 

 népe — főképen a Szendrő vidéki — űzi az éjjeli szigonyozást, 

 vagyis a halaknak szigonynyal való « ütését ». 



A Bódva menti halász őszkor az erekben vagyis csorgókban úr. 

 Csorgó az a víz, a mely legfeljebb térdig ér s folyásos ; itt szeret a hal 

 « aludni» ; helyesebben itt húzza ki az éjszakát, mert a víz kellő leve- 

 gővel van áthatva, átjárva. 



A szigonyos jól tudja, hogy a hal folyós vízben mindig fejjel víz 

 ellenében vesztegel vagy áll ; tudja azt is, hogy a fénytől nem riad 

 meg s e két tulajdonságra alapítja eljárását ; tudja még azt is, hogy a 

 mikor az ég borús, a világló fénye t. i. az egynemű fény, jobban járja 

 meg a vizet. 



Mindezekért borús, de csöndes őszi éjszakán előkeríti azt az 

 egészen sajátságos, inkább gereblyére, mint halszúró eszközre em- 

 lékeztető hét- vagy nyolczágú nyakló szigonyát.* nyakába akasztja 

 a vászon tarisznyát, egy derék zsúp szalmát keresztbe állva a hátára köt, 

 feltűri a gatyaszárat s neki «mén» a koromsötét éjszakának. 



Az erek táján mélységes a csönd ; a halász a füzesek után igazo- 

 dik, melyeket a sötétséghez szokott szem, az az éles halászszem, meg 

 bír különböztetni, mert a fa éjnek idején « feketébb az éjszaká- 

 nál is». 



Mire elérte a helyet, belép a vízbe; balkezével csóvát ránt a 

 zsúpból, letámasztja a szigonyt s jobb kezével előveszi a « masinát*) 



* Lásd I. rész, szerszámok története. 



