A PONDOROS. 



497 



De azért ki nem fogy a munkakedve; mindvégig teljes erővel 

 sodor s e makacsságban nagy része van a remény kiújulásának — 

 hisz mindig azt hiszi, hogy « no most talán csak beüt az a jó szerencse ! » 



A Sió mentén kiválóan sok az ügyes pöndörös, olyan, ki ebből 

 pótolja száraz kenyerét. Igaz, hogy a Sió kiválóan alkalmatos folyó is. 



Szőke vize, mely emlékeztet a tejopál-kőre, sok lengő, roppant 

 hosszú hinárüstököt táplál, a melyet a «szelid» hal szeret csipkedni; 

 medre mély, folyása sok helyen forgó-örvénylő ; partját pedig szaka- 

 dozott nád és gyékényfal szegélyezi, épen arra való, hogy a halászt 

 elfedje s helyet adjon a háló röptének ; így a halász megjelenése nem 

 riasztja meg a felszínhez közel járó halat, a háló pedig meglepi. 



A pöndörös rendesen erős, jókötésű magyarember, ki mezí- 

 telen lábbal vág neki a partnak; nyakábavetve csüng hátán a 

 vászontarisznya, mely sötétbarna a sok rászáradt halnyálkától s nyakló 

 hal vérétől ; gatyája, ingújja magasra fel van tűrve, hogy mozgása, 

 melytől a hálóvetés sikere függ, teljesen szabad legyen. 



Valami pompás látvány az, mikor a halász kellő helyen megálla- 

 podik, a hálót vállára kanyarítja, forgás-sodrás közben a karok és 

 lábak izomzata megfeszül, a háló síkegyenesre elterül s lecsap a vízre. 



így halad gyors menetekben, Siófok alatt kezdve, Kiüti alá s így 

 tovább, ki tudja meddig, míg a roppant munka sovány díját beszerezte. 



A vetés pedig még csak hagyján, mert a sok gyakorlás úgy hozza, 

 hogy a legkeskenyebb helyen is teljesen biztos; de a' kihúzással 

 ugyan gyakran meggyűl a szegény pöndörös baja ! A folyóvíz feneke 

 mindig változik, a víz viszi, de hordja is a halász legnagyobb ellen- 

 ségét, az «akadót»: beivódott tőkét, ágat s egyebet s ha a háló 

 ilyenbe bonyolódik, akkor nagy a baj. A pöndörös ilyenkor húzo- 

 gatja, rázogatja a tartókötelet, próbál víz mentén, víz ellenében, min- 

 denféleképen s mikor se így se amúgy nem boldogul, levetkőzik, 

 alábukik a mélységbe, hogy kioldhassa a szerszámját, rendesen 

 nagy szakítások árán ; azért a fonallal meghányt hálótű mindig ott is 

 van a belső zsebében, hogy a gyepre telepedve, legott foltozhasson, 

 tatarozhasson. 



Képünk a pöndöröst abban a pillanatban ábrázolja, a melyben 

 elvetette a hálót. 



De a pöndörháló még más tekintetben is nevezetes : alkalmatos 



Hermán O. A magyar halászat. 5 2 



