500 



MAGYAR HALASZELET. 



áradozott, borított — de el nem sodort — sok ilyen "lábas ház» 

 volt. Ma már nyoma veszett! 



De azért mégis csak van a magyarságnak czölöpépítménye, még 

 pedig igazi halászati « lábas alkotmánya », mely teljesen megérdemli, 

 hogy e könyv szerény keretében helyet foglaljon. 



Ősi volta mellett az tanúskodik, hogy a nagy világ forgalmától 

 félreeső helyen s mindenképen « szigetségen » maradt meg napjainkig; 

 mert olyan községben dívik, mely áradó vizek és feneketlen tavak 

 által az év legnagyobb részén át el van vágva az ú. n. külvilágtól s 

 csak akkor közlekedik evvel szabadon, amikor a keleti Kárpát der- 

 mesztő hidege szilárddá teremti a vizet és a földet, vagy a midőn — 

 nagynéha — - beköszönt az aszály s elemi csapás erejével nehezedik a 

 magyar föld nyílt, lapályos vidékeire. 



S vájjon hol van e czölöpépítmény fészke? 



Sátoralja -Ujhelytől keletészakra tartva, a tűzeredetü Hegyalja 

 lánczolat sajátságos vonala lassan északfelé távolodik az úttól ; itt- 

 ott még kilöki egy-egy hullámát a lapályba, de végre is a távolság 

 kékjét ölti magára s midőn hátrafelé tekintünk, a Sátor jellemző hegy- 

 csoportját elnyeli a szemhatár vonala: Beregbe jutunk. Balról — észak 

 felől — változó alakú hegység kisér, jobbról — dél felől — lapályos a 

 vidék. 



A hegység sokszor messzire távozik az úttól, majd előbbre 

 nyomul, hogy ismét visszaszökjék. 



A lapály mind sajátosabbá válik. A hol m ívelt földeket várnánk, 

 ott összevissza szakadozott, hol bozótos, hol sasos helyek tűnnek sze- 

 münkbe ; itt-ott felüti koronáját egy tölgyfa, mintha ki volna lökve 

 valamely tölgyerdő kötéséből ; — aztán mintha rekettyést látnánk ; 

 ismét égerfák tünedeznek fel; hirtelenül pocsolya áll előttünk, mely 

 néha érszerű futásban van ; majd felüti magát a nád, egészen cseret- 

 szerűen. Az, a mit a festesz mesterszava « levegőnek)) mond, itt egé- 

 szen sajátságosan, finoman fátyolozott. 



A kinek nagy a tapasztalata, az legott tudja, hogy a mocsarak és 

 lápok világának küszöbét lépte át s ha a térképre veti szemét, legott 

 megtudja, hogy a Sqernye területén van, mely egyike azoknak a tel- 

 hetetlen spongyáknak, a melyek mind azt, a mi patak s a hegységben 

 oly vígan csörtet tova, elnyelik, elemésztik. 



