ío8 MAGYAR HALÁSZÉLET. 



Leszedi éjszakára, kiteríti reggel ; leszedi eső előtt, kiteríti eső 

 után azt az ezernyi ezer halat, hogy kiszáradjon. 



A mint a hal kellőképen kiaszott, miként a dohánynál, úgy a halnál 

 is következik a kötözés. A halat, két felét laposra terítve kötik össze, 

 előbb apróbb kötésbe, utóbb ezeket nagyba, ú. n. bálokba, a melyek ■ — 

 ha van — bálázóba ■ — t. i. rakodó kunyhóba kerülnek, vagy — leg- 

 többször — a hasítótanyán helyeztetnek el, a hol ülő-, sőt még háló- 

 helynek is használják addig, míg vevőjük akad, vagy a szerződéses 

 szállító el nem viszi. 



Képünk egy dunamelléki hasítóhely környékét ábrázolja. A kuny- 

 hóban hasítanak, a kunyhó mellett mosogatnak, terítenek; terítő karó- 

 zatán szárad a fölös öregháló, míg a távolban a tanyavetés foly : a 

 laptáros keményen fogja a maga apacscsát, a mester hányja a hálót, 

 a legénység evedzésben, még pedig épen kanyarodófélben van. 



A hasítótanya világa is apadóban van manapság; mert ha van mes- 

 terség, mely maga alatt vágja a fát, úgy a sóshal mestersége mai alak- 

 jában csakugyan az. 



Mind apróbb szemre kötik a hálót, hogy még azt az istenadta 

 ujjnyi keszeget, süllőt, pontyot, csukát, őnhalat is a szárazra kerítse, 

 az olyat is, melyet hasítani sem lehet. Hát mit csinál vele? Beveti a 

 kihányt belekkel együtt az üstbe s tüzet gyújt alája, azután a kavaró- 

 val apróra töri ; — főzi — főzi, a felszálló zsírt pléh vagy kagyló sze- 

 dővel leszedi ; ez a halzsír. 



Hát ezt csinálja az aprósággal s bámul, panaszkodik, hogy a nagy 

 hal egyre ritkul ; mintha nem tudná, hogy a ki minden csirkét megöl, 

 nem lesz annak se tyúkja, se kakasa, se tojása. 



S úgy, a mint a sóshal mestersége silányul, elfogy vele a halász- 

 nótát termő kövér televény is s ha járja, legfeljebb ez járja : 



Hej halászok, halászok ! 

 Mit fogott a hálótok? 

 Nem fogott az egyebet, 

 Csak egy hitvány keszeget ! 



