XI. A KISHALASZ. 



Képpel. 



Kuttyogatós, fenekes, keczés, varsás — a halászseregnek ezek 

 adják zömét. Akad köztük szép számmal valóságos halászati ezermes- 

 ter, ki minden szerszámhoz ért; — nemcsak a szerszám járásához, 

 hanem készítéséhez is. 



Évszak, sőt még felhőjárás szerint is más-más szerszámmal dolgo- 

 zik; néha valamennyivel egyszerre, úgy, hogy összeáll társakkal, velük 

 sürög ernyedetlenül. Üres kézzel sohasem tér haza; ha egyéb nem, 

 egy kis «sütő» csak akad, a melyet halászné asszonyom lisztben meg- 

 hemperget s kevés zsírra vetve, ropogósra kiránt. 



Az imbolygó lélekvesztő az ő járómííve, a melyen mindent el tud 

 rakni, a melybe belenőtt; állva, ülve úgy el van rajta, hogy meg sem 

 billen. S a kutatónak ez a szerszámmal megrakott lélekvesztő való- 

 ságos kincses láda. 



A tat mellett sajátságos kövek rakása nagyság szerint elrendezve 

 hever ; legalján a legnagyobb ; némelyike fülszerűen ki van lyukasztva, 

 némelyike árkos ; némelyike nem is kő, csak a gyűjtőneve az, mert 

 voltaképen téglából van kiformálva, vagy valami fazekas mondva- 

 csinálmánya. Pallókő, mederkő, végkő, böncső, fejkő, horogkövécs 

 az ő becsületes nevök s egytől-egyig a fenékhorgon szolgálnak. A ki 

 az ősrégészek ásoványait ismeri, azt e kövek meglepik, mert szakasz- 

 tott olyanok, mint azok, a melyek a történet előtti korszakból eredve, 

 rég eltemetett emberi lakok vagy tanyák romjaiból kerülnek elő. 



A tat mögött, a lélekvesztő farában, csiriptetőbe szedve s fej- 

 madzaggal ellátva hever a 80 — 120 szemű fenékhorog; inát, patony- 

 ját vagy pekléjét halász orsója fonta, viszálója sodrottá, horgát magyar 

 kovács kalapálta ; tőszomszédja ennek a katka vagy fentő, ágasbogas 

 kereső szerszám, mely azt vallhatja magáról, hogy a legősibb czölöp- 



