A KISHALASZ. ^ I I 



Mikor Tiszán, Dunán a nyári áradat bekövetkezik, indul a harcsa 

 s a hány kishalász csak van, az alkonyat a vizén találja; fel van 

 készülve az erős kuttyogató horoggal, a kuttyogatóval. apró keszeg- 

 gel, kecskebékával s várja az éjszakának bekövetkezését, mert — - 

 kivált a szegedi — azt tartja a harcsáról, hogy még a holdvilágot sem 

 szereti, «a sötétség vezeti nagy éczczakán.» 



Tehát csak a gönczölszekér meg a fiastyúk szelid fényénél foly a 

 kuttyogatás. 



A halász fölhalazza vagy megbékázza kettős horgát s beereszti a 

 víz mélyébe, előveszi a kuttyogatót, talpával megüti a vizet — a csob- 

 banás és a «kuty» elhangzik. 



Innen is kuty-kuty — amonnan is, mindenfelől is szól, akár a tűzes- 

 hasú béka méla «unk» szólama; s ez oly andalító, mint a kis őszi- 

 tücsök pirregése enyhe őszi éjszakán. 



