SZÉKELY HALASZOK. t; I O. 



«marázsahálót» ; a hol pedig az összefutót vagy «kétköz»-t alkalmazza, 

 « kerítőszigonynyal » dolgozik s előveszi az « őrökkel » felszerelt « les- 

 hálót)) is. 



E kis, futó leírás mesterszavai talán eléggé bizonyítják, hogy itt 

 valóban magyar halászattal s ügyes halászó néppel van dolgunk. 



De igazság szerint meg kell említeni azt is, hogy a székelység 

 nemcsak ügyes, hanem irtó halász is. Nem rossz indulatból, nem 

 tudatosan, hanem régi, rossz szokás révén — bizony irtó és kegyet- 

 len ő! 



A «czége», a «duga», a «méregfű)>, az oltatlan mész a hal irtás- 

 nak szokásos s általánosan elterjedett módjai ; irtok és kegyetlenek 

 azért, mert a hal apraja-nagyja beléjök pusztul. Alkalmazásuk a maga 

 helyén pontosan meg van írva. 



Most forduljunk képünkhöz, mely a « világló »-val űzött éjjeli 

 pisztránghalászatot ábrázolja vadregényes, sziklás fenyves tájon, mely- 

 ben Csik-Gyergyó havasvilága oly igen gazdag. 



A világlóval való pisztránghalászatnak egyik főhelye a Gyergyó- 

 ban van ; oly vidék ez, mely világrészünk vadregényes tájai között az 

 igazi « hamupipőke». 



Igen, hamupipőke ez a táj ! Rónája — igaz — csak egy kis 

 medencze, telve falvakkal, városokkal, melyeket a szemnek egy pil- 

 lantása mind meglát: de ez a kis medencze úgy fekszik hegyalkotta 

 környékén, mint a pacsirtamadár meleg fészke a búzakalászok árnyé- 

 kában. Igaz, hogy hegysége nem nyúlik fel az örök hó színtájáig: de 

 csúcsainak vonalzata a lágyságot és merészséget párosítja ; szakadékai 

 föltárják az anyaföld méhét az alsó Jura színéig s a szorosokon át 

 vágtató, bukó, majd csörgedező, súgó, majd dübörgő patakba letekint 

 az Ammón csiga, a Terebratula kagyló : rég letűnt korszakok meg- 

 kövesedett emlékei — oly régi korszakoké, a melyekre emberi idő- 

 számítás nem is alkalmazható. 



Az Öcsémtető, Tarkő, Egyeskő, Nagy-Hagymás, Csofronka és 

 Vöröskő a mészsziklák legszebbjei közé tartoznak ; mintha a hegység 

 agyarai, őrlőfogai volnának, csúcsaik, sorozataik úgy emelkednek ki 

 a fenyves — részben már gyalogfenyő ■ — öve fölé ; e sziklafalazatok pár- 

 kányain a havasi tájak igazi gyopárja nyitogatja fehér, bolyhos csillag- 

 virágát, míg fenn a magasban — - sokszor az alantjáró felhő fölé emel- 



