C22 MAGYAR HALASZELET. 



mindenféle lény felé, mely halélelemnek bevált; késő őszszel, ivás ide- 

 jén, az alsó Békás pisztrángjai a tavon át vették útjokat a lakodalmas 

 hely felé s igaz pisztrángmódra szökve hágtak esésről esésre, míg a 

 kellő helyre jutottak. A kikelt ifjú ivadék a tó szélein, hinárosaiban 

 jó tanyára akadt. 



A pisztráng felszaporodott s a székely furfangos, leleményes esze 

 utána járt ; törte magát, míg czélt ért : beállította a patak beszakadá- 

 sánál a marázsahálót, az egyetlen halászszerszámot, mely ott alkal- 

 mazható volt ; kikötötte a kiaszott ágra a megférgelt horgot ; ivás 

 idején pedig megküzdött a Békaszoros száz bajával, mely éjnek évad- 

 ján ezerszeresen az. 



Képünk a Békaszorosba vezeti az olvasót. 



Az egyik góbé meggyújtotta a világlót s kőről-kőre hágva azon 

 van, hogy társának jól világítson ; a másik azon csizmásan meglábolja 

 a vizet, a szigonyt sújtásra készen tartja. 



Az éj koromsötétjében, mely a mélységes szorosban mintegy meg 

 van sűrűsödve s a melyet a fenyőerdő komorsága is növel, a világlóval 

 való halászat a legsajátságosabb képek közé tartozik s azt, a ki a 

 valódi vadregényes jeleneteknek barátja, teljesen ki is elégíti. 



A világló fénye, mint valami nagy fénybogár kalandozik a csör- 

 tető, zúgó patak fölött ; fényköre csak olyan, mint a hold udvara, 

 hiába birkózik a szoros falaival, fenyveivel : nem bírja meghágni, be- 

 világítani. Majd alantosan lobog, majd fölemelkedik, majd el-eltünik 

 egy-egy kiugró sarok mögött, majd előbukkan s a midőn fénye az 

 elszenesedés miatt megfogy, a góbé odavágja sziklához, törzshöz; az 

 égő üszök, ezernyi szikra szerteröpül, mintha az égbolton fénylő, pis- 

 logó fíastyúkot valamely óriás szétrebbentette volna. 



S ha holdvilágos az éj, a fény játéka leírhatatlanul szép látomány. 



A hold szelíd fénye végig rezeg a tó tükrén, megvilágítja az oltár- 

 szerű Gyilkoskövet ; az erdő föle tündéries, halavány fényben fürdik, 

 mely minden vonalat meglágyít, elenyésztet; belopódzik a fény a 

 sziklaközbe is s míg egyik oldalát beragyogja, a másik a legtökélete- 

 sebb éjbe borúi ; a hová pedig a hold sugara még sohasem, vagy csak 

 pillanatokra tekintett be, ott járja boszorkánytánczát a szigonyos szé- 

 kely világlója, tidója — . 



A szigony egyáltalában kedvelt szerszáma a székely halásznak s a 



