$24 MAGYAR HALÁSZÉLET. 



Az Olt harcsahalásza azt regéli háza tűzhelyénél, vagy a vele 

 tanyázó társainak, hogy itt él a halak királya, a koronás harcsa, mely- 

 nek feje úgy ragyog, mint a távol kelet gyémántja, s a mely akkora 

 hal, hogy bekapja az embert, mint a legyet. 



Az bizonyos, hogy abban az örvényben java harcsák élnek, és ha 

 megtörténik, hogy egy ilyen mázsás rabló alkonyat táján ráveti magát 

 valamely pipáló keszegre s a lökés hevében feje kikerül a víz színe 

 fölé, az esti nap sugara elpattan a sima, nyálkás, vizes fejről, melynek 

 tükrözése ilyenkor lehet gyémántszerű is. 



A Maros halászata leáldozott. A régi magyar tokhalászoknak híre 

 veszni kezd, s Mihálczfalván oláhember veti a hálót. — ■ — A Beth- 

 len-tanoda táján «tyiszága» a keszeg neve annak a magyarnak a 

 szájában, ki nyomorult, ronda kétköz-hálóval túrja a holtágak iszap- 

 ját, pár czompóért, hitvány csukáért — tőszomszédjában azoknak a 

 helyeknek, a hol hajdanában erdélyi főurak szakácsmesterei har- 

 mincz fajhoz tartozó magyar halat száz és nyolczvankilenczféle módon 

 készítettek el s tálaltak az uraság asztalára .... 



A pisztrángos-pérhalas vizek nemes hala hihetetlen- módon meg- 

 fogyatkozott; — konyhán, gazdaságban a hal semmi. 



A hullámos Mezőségen, melyet mintha külön is a magyarságnak 

 szánt volna a természet, fényesnevű ősök elszegényedett sarjai vágat- 

 nak nagyritkán asztalléket, kivonó léket az elhinárosodott hajdani 

 piscinák jegébe; czigány feji ki a rothadó öreg háló kijáró kötelét; 

 és úgy, a mint az idő, vele és benne a közömbösség halad, a magyar- 

 ember helyére, termőföldön, tó vizén, jég hátán megtelepedik az oláh, 

 ott rossz ekéjével, itt nádvejszéjével, télen, jéghátán a pergő horoggal 

 kísértgeti a «jó szerencsét)). 



Mikor Hódos és Szarvastó táján a halmokat a hó elborítja s a 

 hirhedt székely «nemere», az adriai «bóra» iker testvérének der- 

 mesztő fuvataga végig söpör a Mezőség halomvilágán: a tavak hatal- 

 mas jégkérget öltenek. 



Trajanus császár állítólagos ivadéka ilyenkor előkeresi a mester- 

 gerendáról az ő drótból alkotott csukahorgait, melyek, egész szerke- 

 zetök szerint, minden emberi történetet messze megelőző korsza- 

 kokba ■ — a czölöpépítményekébe — vágnak vissza, rézpatonyt csavar 

 reájuk s megmadzagolja ; ezután fejére nyomja bozontos báránybőr 



