53 



MAGYAR HALASZELET. 



vonatkozásokban ; ezer tú'szúrás éri azt, a ki rajtavesztett s legtöbbször 

 nincs annak többé maradása. 



Ez az orvhalásznak egyik alakja, a tulajdonképeni haltolvaj. 



A másik az irtó halász. 



Ennek minden mód jó, a melylyel a halat csak valahogyan meg- 

 kerítheti ; minél kegyetlenebb az eljárás, annál jobban gyönyörködik 

 az eredményben ; — feldicsekszik, hogy nem maradt utána egy hitvány 

 keszeg sem. 



Kora tavaszszal kiont a folyó s a csuka ívni készül, barangol a 

 sekély vízben. Ha ilyenkor fagyra fordul az idő, emberünk kemény 

 dorongot ragad a kezébe s kiszáll a ropogó jégre, mely rendesen átlátszó. 



Pontosan tudja, hol kell keresni a halat. A hal megszorulva levegős 

 víz dolgában, a jégkéreg alatt azokat a helyeket keresi föl, a hol a 

 levegő buborékot vetett s itt pipál a hogy tud. 



A dorongos biztosan halad, mert csizmája alá rongyot kötött, s a 

 mint a buborékot észreveszi, meglátja a halat is ; ekkor két kézre 

 fogja a dorongot s a hal helyére akkorát üt, a mekkorát csak bír: a 

 hal elkábul s veszve van. 



Ezt a csukadorongolást vastag, átlátszó jégen is űzik, mert az erős 

 ütés ezen át is kábító ; a szakócza pedig azért van kéznél, hogy a halat 

 kivágja. Az áldozat mindig ívó hal, tehát szaporításkor pusztul el. 



Mihelyt a ponty indul, az orvhalász előszedi a szigonyt, még pedig 

 a nyolczágút, hogy áldozatát semmi módon se téveszsze el. 



Azután kerít maszlagot s hányja a vízbe, a mikor csak teheti. 



Legkegyetlenebb a pisztrángos vizek tájékán, hol szövetségben 

 űzi mesterségét. Nekiállanak a pataknak és dugat készítenek, azaz 

 alkalmatos helyen mellékmedret ásnak, azután az anyamedret eltor- 

 laszolják, hogy a vize a mellékmederbe térjen. Az anyameder vize 

 elapad s mindaz, a mi benne van, elpusztul. 



És még ez is a gyengébb mód, mert elvégre is marad abban az 

 anyamederben annyi víz, hogy a hal legapraja megélhet benne. 



Ennél, sokkal kegyetlenebb a meszelés. Három-négy góbé egy-egy 

 zsák meszet köt a hátára, azután kiszemelik a patak legalkalmatosabb 

 pontját, hol először is kőgáttal fogják át a medret, úgy, hogy a víz 

 járhatja, de nem járhatja a derekabb hal. Mikor ez megvan, akkor jó 

 távolban a kőgát felett, gübüvel terelik a halat a gát tájára s mikor 





