AZ ORVHALASZ. 



533 



ezt annyira megközelítették, hogy a mész megteszi hatását, a meszet 

 bedöntik a vízbe. A mész süstörögve bomlik, tejesre festi a vizet, a 

 melyben mind az, a mi kopoltyún át lélegzik — kicsi, nagy — men- 

 ten elpusztul s a víztől sodorva, a kőgáton megakad. 



Ehhez hasonlít a méregfű — Euphorbia — alkalmazása is, melyet 

 a vízben kövön kővel addig zúznak, míg a víz annyira átmérgesedik, 

 hogy a hal apraja, nagyja elkábul. 



Ezek azonban mind kezdetleges « ősi » fogások; halad az orv a 

 századdal, él a haladó kor dicső vívmányaival. 



Nobel találmánya itt is hódít, hihetetlen módon terjed. 



Ez a találmány a dynamit, az a csodálatos szer, mely egyfelől áldás, 

 a mennyiben az ember útján a legnagyobb akadályokat szétveti, elsöpri ; 

 más felől átok, mely az ember legfelségesebb alkotásait egy pillanat 

 alatt romba döntheti s immár dönti is. 



Robbanása ellenálhatatlan ; bekövetkezik a víz színén és a víz 

 mélyében is. 



És a mint a « természet ura» ezt a tulajdonságot kitanulta, 

 önzése legott rávitte, hogy a halak ellen fordítsa ; úrból öldöklő zsar- 

 nokká legyen. 



A dynamittal való halászásnak magyar földön jelenleg nagy kiter- 

 jedése van ; s a mint halad alkalmazása a bányászatban, a repeszté- 

 sekben, úgy terjed a halászati czélokra való használata is; sőt nem 

 egy vidéken már a közhalász kezében is megfordul. 



Pusztítása rettenetesebb a mésznél, a méregfűnél, mindennél; a 

 halászatra való alkalmazása a haladással való legrútabb visszaélés, rút 

 jellemzője a kor féktelen önzésének, mely a pillanat hasznáért fel- 

 áldozza a jövő biztosítékait. 



