A FISER ES HALAROSNE. 



539 



s% 



Két egyforma szákba, mely szorosan egymás mellett s úgy van le- 

 fektetve, hogy hálórésze a vízbe ér, feje vagy hajtoványa és nyele pe- 

 dig a bárka padolatján van, bedöntik és színlelik az egy fajhoz tartozó 

 halat, péld. a csukát — csak úgy szemre, körülbelől ; s mikor a két 

 szák megtelt, akkor a két fisér hátat fordít feléje, a legény pedig 

 előveszi bicskáját, s úgy tartja a két szák közt, hogy az egyik felé a 

 kés éle, a másik felé a foka 

 áll s odakérdez a fisérek- 

 hez : « éle vagy foka ? » A 

 mint az egyik rámondja : 

 «éle», a másik szó nélkül 

 belé nyugszik a fokába. 



A magyarországi fisérek 

 majdnem kivétel nélkül vál- 

 lalkozó, jó módú emberek, 

 kik az «üzletet» leginkább 

 Apatinban tanulják meg, 

 mely a fisérkedésnek úgy- 

 szólván egyeteme. Nagyon 

 természetesen is, mert a 

 Duna és Dráva összeölel- 

 kezése táján még fizet a ha- 

 lászat, a bérletek összege 

 százezrekre rúg ; a halhasí- 

 tás, sózás és szárítás, a hal- 

 zsírfőzés nagyban járja s el- 

 látja a Balkán félsziget szi- 

 gorúan vallásos népét böjti 

 eledellel. Az apatini telep 

 már külsejénél fogva is ér- 

 dekes. 



Magas terítő czölöpökön óriási hálók száradnak s úgyszólván be- 

 kerítik a hosszú, alacsony hasítószíneket ; a zsidóutczák egész tévesz- 

 tőket alkotnak; ezekhez járul a hajóépítés, hol mindig ácsolnak, kát- 

 rányoznak, mohóinak, mázolnak és festenek; aziszkába egész halmok- 

 ban hever ; a színek közt csáklyák, szigonyok, tolórudak, nagy vágó- 



Cz 



283. ábra. K. rákkas, Sz. ivó szapoly, 

 Cz. apró bárkák. 



