A FISER ES A HALAROSNE. 



54 ! 



vonulásig; mindamellett már az általános emberire való tekintetből 

 föltehetjük, hogy első föllépése mindenesetre legalább némi elfo- 

 gultsággal járt, mert az a hely, a melyen nemes hivatását teljesíti, a 

 legnyilvánosabb, t. i. a piacz ; ennek hangos ítélete pedig a legkö- 

 nyörtelenebb, mert nem válogatja a szót. 



De épen, mert a fórum a legnyilvánosabb, hamar elemészti az 

 elfogultságot ; az ifjabb, szellemi tekintetben rugalmasabb nemcsak 

 nyomdokába lép a korosabbnak, hanem túl is tesz rajta, mert az Össze- 

 zsúfolt elhelyezés, fokozva az életbevágó érdekek találkozásától, sok- 

 szorosan való összeütközésétói, erősen istápolja a — ■ haladást. 



Annyi azonban bizonyos, hogy Magyarország piaczai nélkülözik a 

 német értelemben vett «Fischweib» egyenlő értékú alakját. 



A magyar « halaskofa » sértésnek veszi az imént leírt elnevezést, 

 mert ő «halárosné», még pedig — ez a legkevesebb, mert a legtöbbje 

 halászfeleség, tehát joggal — «mesterné». 



Olyan piaczokon, a milyen a komáromi, szegedi, túlnyomó a való- 

 ságos halászmesterné, ki leginkább pénteki napon takarosan kiöltözve 

 oda áll a kád mögé ; a tisztaságra rátartós s rendes vevőkkel dicsekszik. 



Igaz, hogy szemes s ha észreveszi, hogy a szomszédban elfogyott 

 a java, oda is szól a tétovázó vevőhöz, hogy tessék errébb fáradni, 

 majd ihanyra veti ezt a két fris pontyot, olyan a szironya, mint csak 

 a basarózsa! 



Hát én egy szóval sem mondom, hogy ott mindig szent a béke, 

 hogy sohasem támasztják oldalba karjaikat s nem járja az «odamon- 

 dás» ; de az bizonyos, hogy mindez kivétel s ez indított arra, hogy e 

 kis elmefuttatás élére nem azt írtam oda « halaskofa », hanem — Cale- 

 pinus nyomdokain haladva — - a «halárosnét». 



