XIX. A «PISZTRANGTUDOS». 



A magyar nemzet nyugoti irányú művelődésének igen nyomós 

 bizonyítéka, hogy akad már « pisztráng tudósa » is; de még inkább 

 bizonyítéka az, hogy ez az új faj a teljes « személybátorságot » élvezi. 

 Nem bántja senki sem! 



Az igazi halászember, úgy a félbajusza alatt, megmosolyogja, a mint 

 tetőtől talpig angol « vízhatlanságba » bújva végig csörömpölget a par- 

 tokon. Mert rettenetesen csörömpöl s még jobban villog ám; nyakig 

 szerszám ő. 



Ha már nem épen pisztrángra mehet, péld. valami nagyobb folyó- 

 melléken, akkor úgy fel van készülve, hogy elfoghatja a legapróbb 

 küszhalat ; de akár a «czethalat» is. 



A muszka bagaria-czipőn s a svéd hasító-késen kívül minden, 

 a mi rajta van, patent angol; a mi pedig ruházat, arra rá van nyomva 

 a híres «Water Proof», vagyis, hogy a víz át nem járja. Egy vastag 

 tárczában van az angol halász kalendáriom, a minden napra, sőt nap- 

 szakra tartozó mesterséges légygyei ; hozzá járul a haltartó, légszivaty- 

 tyúval ; a halkosár; három-négyféle összerakható halászbot; a földbe 

 leverhető esernyő; a plaid ; a «ha akarom bot, ha akarom szék» ; a 

 csalitartó, horogszabadító, az a generális szerszám, mely balta, kala- 

 pács, harapófogó, fúró ; a lapos ivópohár, a kis pálinkás kulacs ; ta- 

 risznya és a jó ég tudja még mi minden. 



Szóval «fel van készülve » s egyedüli baja az, hogy mindehhez 

 csak két keze van ; pedig négy se volna sok. 



Oh, mikor bokros partra érkezik, ekkor a világ legszánandóbb 

 teremtése ! Minden istenadta ág neki támad. 



Az egyik leüti a patent kalapot ; a másik makacsul belekapasz- 

 kodik a haltartó szíjába ; a harmadik belé furakodik a halkosár csúsz- 

 tató résébe; a negyedik megfogja a « kamásli » gombját s a tetejébe 



