Reise i Jemtland etc. 33 



en fra Chlorit-FeMtet arvet eiendommelig Habitus længe 

 spores, vexle nu længe nedefter Dalen med hinanden, ef- 

 terhaanden meer og meer fattige paa Feldspath, indtil en- 

 delig henimod Indal alt Gneisagtigt er forsvundet, og Bjerg- 

 arten bliver en tiinskifrig Glimmerskifer med Granater. 

 Strog af tildeels stærk Faldbaand-Art, formodentlig dog 

 blot formedelst Svovlkiis, ere hyppige i Gneis-Zonen. Overst 

 iKiovdalen, ved denne Zones Begyndelse, fandtes ludskyd^ 

 ningen nær ved 90° V. 10; ved Bunden af samme Dal, 80<* 

 V. 9; derpaa vertikale Skikter, hvorefter Faldet snart, 

 dog ganske skridtviis, gaaer over til ostligt; lidt nedenfor 

 den store Broe, 70 — 80^ 0. 7^; siden paa Veien til Indal 

 er Faldet stadigen ostsydostligt, 70 — 80^. 



Lidt nedenfor Indal, chloritisk Glimmerskifer, 70<* 0. 

 9^. Ved Nedgangen i Værdalen, ikke langt fra Vuku, 

 Leergliraraejskifer og Hvæsseskifer, 60^ O. lli. Ved Sun- 

 det nedenfor Vuku, chloritisk Glimmerskifer, 40<* S. I. 

 Ved Holme, tæt ved Trondhjems-Fjorden, chloritisk Leer- 

 Glimmerskifer, 45*^ S. 2i. Om Værdalen siger Esmark 

 (Reise, 51), at Fjeldene der bestaae af Chioritskifer og 

 Graavakkeskifer ("Leerskifer," iHisingers og nærværende 

 Beskrivelse), hvori der paa flere Steder findes Leier af 

 hvidgraa, kornig Kalksteen; ved Gaarden Stene er Fal- 

 det mod O. 9; mellem Stene og Ostnæs-Sund indskyder 

 Kalkstenen 50— 600 mod Syd. 



Efterat vi nu med disse ti! Trondhjems-Fjorden ud- 

 gaaende Skikter have naaet en naturlig Grændse for vort 

 store Profil, skal jeg forsoge at gjore de anforte derhen- 

 horende lagttagelser noget mere overskuelige, og fremsæt- 

 te min til Slutning resulterede Forestilling om Fjeldbyg- 

 ningen fra Garde til Værdalen, saadau nemlig, som den ikke 



C 



