52 Keilhau 



fcakketne op efter Ougna-Elven. Jeg anforer dette, fordi 

 man med Foie kunde fordre en virkelig Maaling af den 

 Hoide, som Hr. v. Buch synes ikkun loseligen at have an- 

 slaaet. 



Det forste Sted, hvor jeg saae det skalforende AUuvium, 

 var ved Mære. Ostlig og nordlig omkring den klippige Land- 

 hoide, hvorpaa Mære Kirke ligger, udbredersig en meget stor 

 Myr, som Enhver strax vil erkjende for at have været Havs- 

 hund; thi 2 Fod under dens Overflade træffes overalt 

 Leer blandet med Soskjæl, ganske saadant som man seer 

 det nuværende Fjære-Leer. Hr. Lieutenant Ross, som 

 boer paa Stedet, har efter min Anmodning foretaget etNivel- 

 lement af Mæres-Myren, og fundet dens nordostlige (overste) 

 Hjorne 32 Fod hiiiere end Steenkjær-Fjordens sædvanlige 

 Flodmaal *), en Bestemmelse, som er af fortrmlig Interes- 

 se, da der hvad dette Sted betræfFer, er Anledning idet- 

 mindste til Gisninger om Tiden, i hvilken den foregaae- 

 de Forandring er skeet. Navnet Mære, som i det gamle 

 Sprog betyder Havet, hidrorer nemlig sikkert fra nogen 

 Omstændighed, som hænger sammen med det geologiske 

 Phænomen. Man kunde antage, at ogsaa Stedets Urbe- 

 hoere have været overraskede ved Synet af Havets her 

 efterladte Mindesmerker , og at de maaskee deraf have 

 tåget Anledning til det givne Navn. Men jeg tænker hel- 

 ler paa de gamle Mærer, nu Nordmor og Sondmor, som 

 upaatvivleligen kaldtes saaledes af deres Beliggenhed ved 



*•) Efter Hr. Ro8s'8 Opgaver er Afi^tanden fra denne Myrens nord- 

 ostlige Ende til Steenkjær-Fjorden omtrent 1200 Alen; Myrens 

 Længde lian anslaaes til ^ Miil, og dena Brede til 1 Miil. 



