54 Keilhau 



Der har heller ikke i gamle Dage manglet "Opfindere og 

 Elskere af Gisninger, og det har Tel ikke sjelden været 

 Tilfældet, at disse meer eller mindre grundede Menin- 

 ger siden have antaget Formen af Sagn, for hvilke da den 

 Reisende, Naturforskeren saavelsom Historikeren, har at 

 vogte sig. Nogen Opmerksomhed fortjener imidlertid den 

 omtalte Ailedning, forsaavidt som den viser, hvor tydeli- 

 gen Phænomenet her taler. 



Jeg ytrede ovenfor, at Forandringen af Niveau-For- 

 holdet mellem Hav og Land her ikke forekommer mig at 

 have været saa jævnt successiv, som man i nyere Tider 

 har iagttaget den i Sverrig. Et Factura til at bestyrke 

 denne Mening, hvilken jeg allerforst blev foranlediget til 

 at antage paa min Reise i Finmarken og Nordlandene, 

 troer jeg man kan see ved Steenkjær. Den derværende 

 store Flads, som benyttes ved Troppe-()\ eiser, er en lav 

 Sandterrasse , som paa den ene Side grændser til Fjor- 

 den, og paa den anden til en omtrent 100 Fod hoi Bak- 

 ke af Sand og Gruus. Hvor Sletten stoder til denne Bak- 

 ke, er der fra den sidste ned paa den forste en steil Af- 

 eats, som har det ubedragéligste Udseende af at være den 

 gamle Havsbred; den er fortsat i fuldkommen lige Niveau 

 langs med hele Bakkefoden, i hvilken Biilgeslaget har ud- 

 vasket den gom en liden Sandmæle, og den lober temme- 

 lig nbie parallel med den nuværende Fjordbred, som frem- 

 viser en ligedan, kun mindre steil Afsats, hvilken er ud- 



\ht allerede længe for Christendommenslndforelse. Selv den 

 gamle Stad Steenkjaer taiaa antages at vidne mod nog-en 

 merkelig Forandring i Havets og Landetø indbyrdea Hoide- 

 forhold i de sidste 9—10 Secler. 



