24 Keilhau 



Det af Gneis-Forinatioiien dannede Landskab har ved 

 Grændsen af Territorierne en jævn og svag Hældning mod 

 Vesten, og de forste Lag af Overgangs-Formationen, som 

 mode ved Garde, ere næsten horizontale eller af svagt 

 vestligt Fald, ganske som de maae være, naar man tænker 

 sig dem henlagte over den paa samme Maade imder dem 

 som i Dagen formede Gneis-Overflade. Her skulde da vel 

 altsaa Forholdet mellem begge Formationer være ganske 

 saaledes, som man efter de sædvanlige Anskuelser fordrer 

 det, og Intet være iveien for Antagelsen af Overgangs- 

 bjergårternes Dannelse i et ganske andet Tidsrum, end 

 Gneisens og Granitens, og ved en Proces, som var fuld- 

 kommen uafhængig af den, der frembragte disse. Det er 

 dette, som jeg saa sjelden eller, sti-ængt tåget, vel egent- 

 lig endnu ingensinde har fundet, hvor der var Anledning 

 til at iagttage Formationernes umiddelbare Sammentræfs- 

 Punkter. Men just et saadant Punkt fik jeg her, forme- 

 delst Bedækninger af Fjeldgrunden paa Grændse-Linien, 

 ikke at see; Risinger fandt et blottet Sted, hvor en for- 

 vitrende Gneis stak frem under Kalklagene. Altsaa for- 

 modentlig dog nogen Contact- Virkning; thi det er et of- 

 tere iagttaget Phænomen, at feldspathi-ige Bjergarter op- 

 lose sig i Berorings -Regionen med visse andre fra dem 

 heterogene Bildninger; paa flere saadanne Steder forekom- 

 me tildeels anselige Nedlag af Porcellain-Jord. 



Det er kun de tre Led; Kalksteen med faa Forste- 

 ninger (blandt disse ere Orthoceratiterne de meest beteg- 

 nende), Leer- og Alunskifer^ samt Sandsteen, hvilke ud- 

 gjore Jemtlands egentlig saakaldede og fuldkommen cha- 

 rakteristiske Overgangs-Formation, som man betræder ved 

 Gårde, og hvis Grændse i N. V. paa den Vei, jeg reiste, 



