Om Jordens magnetiske Intensiietssystem. 13 



Nye York (n. Br. 40») til 1. i 7» sydlig Brede i Peru, 

 og tiltager derpaa længer mod Syd indtii henimod 1. 6 

 nær lidlandet. I Meridianen 40^ derimod aftager Inten- 

 siteten fra Størrelsen 1. 55 ved Spitsbergens Nordligste 

 Kyster til ^0 eller 30 Graders sydlig Brede, hvor den 

 neppe er stbrre end 0,8; længer mod Syd maa den igjen 

 begynde at tiltage. Dette synes at være det mindste Mi- 

 nimum. Derimod maa det Minimum, som træfFes nær Æqua- 

 tor i Meridianen 280^ være noget storre end 1 og her 

 synes tillige det største Minimum at tinde Sted. Da den 

 mindste Intensitet i Afrika neppe kan være stbrre end 0.8, 

 og den storste i Nordamerika neppe mindre end 1. 9, saa 

 bliver altsaa Follioldet imellem de yderste Grændser om- 

 trent === 8 : 19 eller =: 1 : 2, 4. 



Endelig maa jeg eudnu gjbre opmærksom paa den 

 mærkværdige Omstændighed, at Intensiteten i det Hele er 

 storre i den nordlige end i den sydlige Kugle. Saaledes 

 er i den 40de Bredegrad i den nordlige Kugle den stor- 

 ste Intensitet ved Nye-York = 1. 8; i den samme Bre- 

 degrad i den sydlige Kugle indtræfFer den storste Inten- 

 sitet under Nye-HoUand, men denne synes ei at være stbrre 

 end omtrent 1, 57. Det samme gjælder om de to svagere 

 Magnetpoler i Sibirien og ved Sydamerika. Nær den Chi- 

 nesiske Grændse sbnden for Baikal Sben ved den 50de 

 Grad nordlig Brede tindes den sbrste Intensitet i denne 

 Parallel noget over 1.6; under Sydamerika i samme syd- 

 lige Brede er dette Maximum kuns lidet over 1. 5. 



I Fortalen til mine Undersbgelser over Jordmagnetis- 

 men har jeg gjort opmærksom paa, at Polarlyset (Nord- 

 og Sydlyset) har sit Udspring fra de fire ovenfor omtalte 

 punkter paa Jordens Overflade, hvor den magnetiske Kraft 



