66 Keilhau 



hroraf vi siden lærte de fleste noiere at kjende. De vik- 

 tigste ere Skjækerfjeldene i Syd, Gnippen ostenfor Jæv- 

 sben i S. 0., Luru-Sneisens Gruppe i Ost, Audor-Fjeldet 

 og formodentlig ogsaa Heiradalhougen i N. 0. og N. N. 0. 



Omtrent ved Midnat kom vi til den sydlige Rand af Aa- 

 sen, og saae nu Imsdalen dybt under os. Tykke Taage- 

 masser laae over de mange Myre i Dalbunden, og det Hele 

 havde et siirgeligt Udseende af Raahed og Kulde. Vir- 

 kelig €r ogsaa Kornavlingen her saare mislig; derimod ere 

 Græsgangene og Slaatterne fortrinlige. 



Ved at stige op paa Aasen, som adskiller Imsdaleii 

 fra Goundalen, fandt vi Grangrændsen 1700 F. o. Havet* 

 Birkegrændsen syntes her neppe at kunne sættes meer end 

 150 Fod hoiere. 



Vi reiste nn omtrent en Miil paa den skovbare Fjeld- 

 mark, ert ujævrt Hoislette, som stiger nogle hundrede Fod 

 op over Birkegrændsen, men paa hvilken dog smaa Birkebu- 

 ske, ja endog en og anden alenhoi Granbusk holder sig lige 

 til op paa de holeste Steder, — Begyndelsen af Goundalen i 

 er meget svagt indsænket i dette Plateau, og Elven flyder 

 i store Krumninger mellem brede Græsvolde/ 



Vi kom forbi et saakaldet Heinbjerg (d. e^* Bryne- 

 Steensbrud), og lidt nedenfor var et Sted i Elven, hvor 

 man havde opsamlet lose Stene, der afgive meget gode 

 Bryner. Forarbeidelsen af Bryner eller Heine, hvoraf en- 

 deel laae færdige ved Elven, er en liden Industrie i Eg- 

 nen* 



Goundalen beboes af to eller tre Bonder, hvis Gaarde 

 ligge sammen paa een Plads, og ere omgivne af skjonne 

 Græsvolde. Korn dyrkes ikke. Hoiden af den overstå 

 Gaard over Havet fandtes 1546 Fod. 



