78 Keilhau 



lige. Som constant Regel for Faldet: 60—700 N. 1^ 

 (N. 12 r.). ,nnU'y 



Paa det lave Myrlænde ved Jævsoert saaes ikke det 

 faste Fjeld paa lange Mellertirum; men overalt hvor det 

 var syiiligt, bestod det af Formationens eiendommelige 

 Gneis-Led, som paa mange Steder var udviklet til en fiin- 

 kornig, skifrig, ikke flasrig Blanding af overveiende, bleg 

 og tildeels smudsig kjodrod Feldspath, fiintfordeelt Qvarts 

 og sparsom, næsteil blot til Skiferfladerne indskrænket, 

 dog paa dem Ikke fortsat, fordetmeste solvhvid Glimmer; 

 paa andre Steder igjen var Massen næsten tæt, og ganske 

 lig Gneis-Bildningen paa Goundals-Fjeldet, og ikke sjel- 

 den laae der i denne tætte Masse porphyragtigen indvoxede 

 Feldspathkrystaller, en Modifications-Retning, som vi i det 

 Folgende skulle see fuldkomnere udviklet paa andre Punk- 

 ter, og hvortil dei* allerede ovenfor sigtedes i Anledning 

 af den paa Frbsoen forefundne Porphyr-Blok. — Frem- 

 mede Indleininger saaes intetsteds^ ikkun gangagtige eller 

 kirtelformlge Partier af Qvarts eller Feldspath forekomme 

 meget sjelden i denne Bjergarté Faldet optegnedes: 40^ 

 V. 101, 300 V. 11, 20— 10« V. lli. (Midlere Indskyd- 

 nings-Retning, V. 9|^ r.. Vinkelen skridtviis aftagende fra 

 40 til 10^, linder Fjernelsen fra Holden -Hattens Horn- 

 blendeskifer). 



Efter de iagttagede Stillinger af Skikterne at domme, 

 er det ikke usandsynligt, at Gneis -Parallelen paa Goun- 

 dals-Fjeldet horer til dette Feldt ved Jævsiien, og da er 

 samme$ sydvestlige, kileformige Ende. At Holdenhattens 

 Hornblende-Zoue er dette Gneis-Feldts Liggende, synes 

 utvivlsomt. I sit Hængende har det Goundalens Glimraer- 

 skifer-Zone, idetmindste med Hensyn til Goundals-Fjeldets 



