80 Keilhau 



var temmelig uregelmæssigen skiktet. Det er sandsjnilgt, 

 at denne Kalk, enten alene eller tilligemed andre svæven- 

 de Skikter, udbreder sig herfra over en anselig Stræk- 

 ning mod Nord eller Nordvest, da Egnen i denne Retning 

 er lav og kun lidet couperet. 



En fjerdedeel Miil fra Jævsoen modte, paa den Vei 

 vi fulgte, fremdeles Kalksteen af samme glimmerblandede 

 Art som nedenfor (Kalkskifer), og formodentlig henhiirende 

 til samme Feldt. Over den laae sort, ufuldkommen skif- 

 rig Leerskifer, 30 — 40^ V. 9^. Tætved fi-emstak ogsaa 

 Glimmerskifer, 60^ V. 11. I den omtalte lille Dal med 

 usædvanlig fi'odig Vegetation, som begynder her, fandtes 

 ikke andet end den glimmerblandede Kalksteen med Mel- 

 lemlag af leerskiferagtig Glimmerskifer, 20 — 60" V. 8^, 

 lOi lli. (Midlere Fald: nederst i Dalen, V. 9 r., om- 

 trent 500; holere, V. 8| r., 40»). 



Hvor denne Dal har sit ovre Udgaaende ved Bjergslet- 

 ten, forekommer Glimmerskifer, hvis næsten vertikale Skikter 

 indskyde mod V. 11, men tildeels og mod O. 11. Denne 

 Glimmerskifer staaer lige paa Grændsen mellem Kalkfeld- 

 tet og det Granit-Gneis-Feldt, som forfulgtes fra Jævsoen 

 til Birkvandshatten, og som vi nu skulle see i en langt stiirre 

 Udbredelse. Jeg gjorde kun faa Skridt fra Glimmerski- 

 feren, for jeg stod paa fuldkommen charakteristisk Gra- 

 nit. I denne var intet Spor at opdage af Konflikten med 

 hiin, men i Glimmerskiferen saaes en feldspathrig, men 

 meget fiinkornig Gneis-Flamme indsnoet mellem Skikter- 

 ne, som et Tegn paa Granit-Gneis-Feldtets Nærhed. Dette 

 Grændsepunkt ligger omtrent en halv Miil fra Jævsoen. 



Paa hele den herfra folgende Hoislette ligesaavelsom 

 paa Passet til Inderdalen og endnu længe hiinsides dette 



