82 Keilhau 



ledning til Skifer-Strukturen, hvor denne findes. Men i 

 den Decompositions- Tilstand, hvori man sora oftest seer 

 Bjergarten, og hvori den oftere bemerkede Disposition 

 hos disse Egnes Feldspath-Evolutioner til at blive Kaolin 

 synes at have den storste Deel, ere de sorte Flammer for- 

 svundne og hele Massen har faaet et raorkt, smudsiggraat 

 Udseende. Hvor Glimmer har været tilstede i ringe Mæng- 

 de, er den forvitrede Bjergart lysere af Farve, ja vi fandt 

 lose Blokke henhørende til den samme Bildning, som paa 

 Overfladen vare ganske snehvide, og som endnu een til to 

 Linier indenfor denne i Henseende til Farve og Consistents 

 næsten lignede Kridt. Det blev ovenfor anmerket, at 

 JævsohattensForm erindrede omKlingstenen; visse 31odifi- 

 cationer af den Porphyr-Bildning, som her omtales, havde 

 ogsaa virkelig nogen Lighed med Klingsteens - Porphyren. 



Ufuldkommen skifrig og morkegraa stak den frem 

 ved Berglien, paa Elvens Sydside; den havde her tydelig 

 «g meget regelmæssig Skiktning, og faldt paa et Sted 40^ 

 mod N. 21, paa et andet 30» mod N. 4i. (Middel, N. 

 21 r.). 



Ikke langt herfra modte en Gliramerskifer, hvis Glim- 

 mer i Førstningen lignede ganske de sorte Flammer i 

 Porphyr-Skiferen, og det er sandsynligt, at begge Bjerg- 

 arter her gaae over i hverandre ; at den tætte Gneisbildning 

 kau udvikle sig af en qvartsrig Glimmerskifer synes alle- 

 rede naturligt af lagttagelsen paa Goundals-Fjeldet. Glim- 

 merskiferen faldt CO» modN.3, ^, 2^, 2^, (Middel, N. 

 2f r.), og ligger saaledes, at den maa være Porphyr-Ski- 

 ferens Hængende. Den fortsætter nedefter i Elven, og 

 stikker ogsaa frem umiddelbar ved Inderdal, men her med 

 8vagt, uregelmæssigt Fald. 



