94 Keilhau 



Soen og Qvedlie laae omtrent i Grangrændsen, og de hol- 

 ere Punkter, som omgave det, stak vist ikke 300 Fod op 

 over Birkegrændsen. 



Her begynder et Slags Fjeldmark, som vi siden ikke 

 sjelden i disse Egne lagde Merke til. Den er af den 

 skjonneste Beskaffenhed for Havnegang og Fjeldslaat, som 

 man kan tænke sig; uden at nogensomhelst Op rydning 

 har fundet Sted, seer man store, jævne Strækninger eller 

 svagthældende Lier at være et ganske reent, tildeels yderst 

 frodigt Græsland, uden Tuer og Stene, kun meget ad- 

 spredt besat med Træer og Buske. De bedste Sætere i 

 Hallingdal, Valders og Guldbrandsdalen staae sikkert langt 

 tilbage for disse Strækninger i naturlig god Beskaffenhed. 

 Laae de saa meget lavere, at en aarvis Kornavling der kun- 

 de drives, saa vilde de kunne blivo af Landets rigeste 

 Egne; nu burde de, frugtbarere og mangefold vidloftigere 

 end Alperne (Havnegangene) paa Schweitser-Fjeldene, som 

 ernære et talrigt Hyrdefolk, dog idetmindste give Anled- 

 ning til en mod den nuværende femdobbelt Population af 

 disse Trakter, som ikkun ere beboede, hvor man har troet 

 det muligt at fremtvinge en Ager. 



Qvedlie- Våndets Hoide o. H. er omtrent 1000 Fod; 

 et Sted, hvor vi kom over Elven nedenfor Qvedlie-Gaar- 

 dene, fandtes nemlig 1054 F. o. H. 



Ora Natten til 9de Juli foretoges en Excursion til 

 nedre Rymmar- Våndet og Stor-Fjeld, der reiser sig paa 

 Rymmar- Våndenes Sydside, til en i disse Trakter ansee- 

 lig Hoide, nemlig maaskee til henimod 2500 F. o. H. Nedre 

 Rymmar- Våndet fandtes 1471 F. o. H., og Grangrændsen 

 paa Storfjeldet 1978 F. o. H. — Herfra seer man det be- 

 kjendte Rigspunkt Portfjeld for sig omtrent lige i Nord. 



