106 Keilhau 



^eldets Bjergart danner flere meerog mindre mægtigelnd- 

 leininger. En af disse stryger hen til Brenn, hvor den 

 pptræder som en heel Zone. Grændseroset No. 196 staaer 

 Qgsaa paa en saadan Indleining. Faldet er 1 denne Trakt 

 constant 60—70» mod V. 11| til N. 1 (d. e. V. 11 r.). 



Mellem Brenn og den nordlige Ende af Jorm consti- 

 tueres Fjeldgrunden ikkun af milde Skifere, nemlig glim- 

 merskiferagtige Leerskifere, og hvad jeg korteligen har 

 kaldet Grbnskifere, d. e. sædvanligviis seladongrbnne, ofte 

 ufuldkommen skifrige Leerskifere, der ere nær forvandte 

 med visse i denne Formation hist og her krystallinisk frem- 

 trædende Hornblendebildninger. (Lose Stykker af disse, 

 hvoraf nogle ganske vel kunde kaldes Diorit, men hvoraf 

 andre vare mere vakkeartede, og viste en mindre fuldendt 

 Hornblende-Udvikling, laae ved Gaarden Jormvigen, hvor- 

 hen de sandsynligviis vare komne fra de flere hoie og 

 steile Bjergtoppe nordenfor dette Sted). Endelig faudtes 

 ogsaa fuldkommen charakteristisk, blaaligsort, silkeglindsen- 

 de Leerskifer blandt de milde Skifere paa Strækningen 

 mellem Brenn og Jormvigen. Faldvinkelen var meget con- 

 stant mellem 60 og 80» ; Indskydnings-Retningen aflséstes: 

 V. 10, 91, 9^, 101, 91 91 (d. e. 8^ r.). 



Den sydostlige Deel af en stor Oe i Ovre -Jorm be- 

 staaer endnu af de milde Skifere, som dog her ere min- 

 dre leerskiferagtige, og tildeels ere bestemte, hvorvel fiin- 

 skjællede Glimmerskifere, i enkelte Skikter endog forende 

 smaa Granater og Hornblende-Naale. Faldet er 40 — 60» 

 V. 11. Disse Glimmerskifere ere de sidste, eller rettere 

 sagt de forste i Overgangs-Territoriet, om man ikke alle- 

 rede vil herfore dem til Urterritoriet. Paa Næsset, i S. 0. 



