114 Wi Keilhati 



Fjordens Sider; den er her deels hvid, deels blaali^ med 

 hvide Qvartsaarer; Skiktning viser den ikke. 



Nedenfor Bunæs er Landet i det Hele tåget fladt, og 

 det faste Fjeld saaes ikke for paa On (see Kartet). De 

 lose Stene vare paa denne Strækning af Qvarts-Sandste- 

 nen. Paa den nordlige Deel af On fremstikker Kalksteen, 

 som er roggraa, tæt, og blandet med meer og mindre 

 iidsondret Leerskifer- Masse; den er afdeelt i alentykke 

 Lag, som faldt 20—30» mod N. 1% V. 11| (d. e. om- 

 trent V. 11 r.). 



Fra On har man ikke langt til Stroras Kirke. I Trak- 

 ten omkring denne ere Bjergarterne kun lidet blottede; 

 men Kalkstenen er her formodentlig meget udbredt. Deu 

 fandtes, af samme Art som paa On, paa Hoiden af en lav 

 Aas omtrent en fjerdedeel Miil ostlig fra Kirken, og faldt 

 her 20— 30« mod V. 11, N. 12, 121, 123, 12^ y. 101 

 (d. e. V. 10| r.). Fladt Land udbreder sig fra denne 

 Aas henimod Flå-Soen, og maaskee gaaer Kalken lige hen 

 til denne Soe. Forsteninger vare ikke at finde, og rime- 

 ligvis ere de her slet ikke tilstede, uagtet man ikke kan 

 ihiskjende denne Kalksteen som staaende meget nær ved 

 den med organiske Levninger betegnede og fortrinligen 

 gaakaldte Overgangs-Formation. 



Nedenfor Stroms Kirke var Fångsjoberget, omtrent 

 en halv Miil derfra mod Sydost, det forste Sted, hvor det 

 faste Bjerg igjen blev seet. Her har man allerede over- 

 skredet Overgangs-Territoriets Grændse ; Bjergarten er eh 

 Granit af meget storkornig Feldspath, sort Glimmer og 

 ganske lidet Qvarts, en Granit, som i sin hele Habitus er 

 yderst forskjellig fra alle de Bildninger af dette Navn, 

 hvilke vi have truffet i Overgangs -Territoriet, men som 





