Reise i Jemtlanil eie. 117 



tagéfserne paa Stedet for sig aleire ikke være fuldkommen 

 tilstrækkelige ; men de blive det i Sammenstillingen med 

 de flere analoge Tilfælde, som vi nu kjende, og ^om ere 

 ganske skikkede til tilfredsstillende at oplyse hinanden 

 indbyrdes. 



Vi komme her i et forholdsviis kort Profil til Gnei- 

 'sen som det Ilængende i en Folgerække, der i det Lig- 

 gende hænger sammen med den morke og tætte Kalksteen. 

 Dette anmerkes , fordi Gneisen, efter de hidtil gjængse 

 Meninger, allermindst synes at hiire hjemme paa en saa- 

 ilan Plads, og vistnok af Mange nodigen vil anerkjendes 

 som Constituent af et Overgangs-Territorium. 



Med Gneisen ved Svaningen, hvormed den nogenlunde 

 regulaire Paahinandenfiilge fra Grændsen ved Strom gaaer til- 

 ende, ophorer det nordvestlige Fald ganske som Norm paa en 

 stor Strækjiing, hvor det deels synes at være ganske uregel- 

 mæssigt formedelst svagFaldvinkel og bolgedeSkikter, nem- 

 lig fra Svaningen til Gaddedet, deels er nordostligt, nemlig i 

 den sydlige Deel af Nordlie. Men derefter bliver det nord- 

 vestlige Fald atter herskende og det med langt mere Fast- 

 hed end for, navnligen i Qvedlie- Trakten, ved Frostvigen 

 og Jorm. Portfjeldcts Feldt gjor heri en Undtagelse, 

 maaskee fordi det, som det synes, er temmeligen snper- 

 ficialt, og saaledes ikke griber ind i den indre store Byg- 

 ning. 



Strækningen fra Svaningen til Gaddedet og fra Båtledet 

 til Hestkjolen lærte vi at kjende som et stort Gliramer- 

 skifer-Feldt med nogle underordnede Hornblendebildninger. 

 Dersom Skiktningen deri havde været regelmæssigere, vilde 

 vi bedre have seet, hvorledes det indordner sig i Territo- 

 riet. Faldet paa og ved Hestkjolen gjor det imidlertid nogen- 



