$3Q .';)'x Keilhau 



samme frugtbare Beskaffenhed, som Stykket mellem Frost- 

 vigen og Jorra; herfra er den ogsaa blot adskilt ved en 

 kort, over det Hele kun lidet opstikkende Række afFjeld- 

 hoider. 



Fra Plateau'et kom vi ned til Limingen gjennera et 

 meget couperet Landskab, gjennera hvilket Rigsgrændsen 

 liiber. Limingen indfattes paa den sydvestlige Side af 

 hoie og meget steile Fjelde, bagenfor hvilke Tun-Socn lig- 

 ger saa nær ved Limingen, at disse Fjelde ikktin danne 

 én smal Muur mellera begge Soer. Sydligst er Passet la- 

 vest, og naaer neppe ud over Grangrændsen. I Vest for 

 Liming -Gaardene er Kjeden hoiest; her er den fuld af 

 Skar, og fremstiller derved usædvanlige Klippeformer. Ind- 

 skjæringerne erindre tildeels om Portfjeld, hvorfor man 

 ogsaa her liar anvendt dette Navn. 



Om Natten til 17de bestege mine Reisefæller dette 

 Portfjeld ved Limingen, som kaldtes det lille eller eg. 

 Smaa-Portfjeld, til Forskjel fra det andet ved Rigsgrænd- 

 sen. Iloiden fandtes 2358 F. o. H^; for et Punkt i Bir- 

 kegrændsen, som formedelst Fjeldets Steilhed var meget 

 uregelmæssig, erholdtes en Hoide af 1897 F. o. IL; for 

 Grangrændsen, 1749 Fod. 



Denne smale Bjergkjede mellem Limingen og Tun-Soen 

 er et udmerket Exempel paa det Forhold i Henseende til 

 Vanddeleren, som blev omtalt i Anledning af Passet mel- 

 lem Lak-Soen og Qvedlie; som Kartet viser, lober nemlig 

 Tun-Soen ud i Namsen, hvilken Elv falder i Nordhavet. Ved 

 Spiirgsmaalet om Kjolen som almindeligt Grændsefjeld bor 

 disse store Soer med en paa den indbildte Kjedes Ret- 

 ning næsten retvinklig Udstrækning just paa det Sted, 



