122 Keilhau 



flade Dalgan^, som skiller Joma fra Rigsgrændse-Fjeldene. 

 Det Hele er en Platform, som udmerker sig mere ved sin 

 Vidde end ved sin Hoide; den hoieste Deei er trængt ud 

 mod den i Sydvest lobende Side, og udgjor en Ryg for 

 sig , som lober med aftagende Niveau fra det hoieste 

 Punkt i Nordost ud til Limingen, i hvilken paa dette Sted 

 ligger en Oe, og paa hvis anden Side lille Portfjelds Gruppe 

 reiser sig lige midt for Jomas hoie Forbjerg, et Forhold, 

 hvis Aarsag vi Tille linde givet i Bjergarternes Beskaffen^ 

 hed og Strog. 



Vi have erholdt 3661 F. o. H. som den storste Hoi- 

 de, Joma-Fjeldet naaer. Denne for en saa betydelig Fjeld- 

 knude vistnok temmelig ringe Elevation, er dog tilstræk- 

 kelig til at gjbre Jomas Hoipynt til et udmerket Centrura 

 for en viid Omkreds. De Punkter, hvorhen vi herfra peile- 

 de for at berigtige Kartet, vare folgende: Hudning Gaard, 

 V.llf; — Ostre Nams-Vands vestlige Ende*), V. 11|; — 

 Steenfjeld, V. 10^;— Jersvigén vesligst i Limingen (reg- 

 nes for een Miil fra Rorvigen), V. 7^; — Gudfjeldet i 

 Tunsoen (fordum dyrket af Finnerne), S. 5^; — Lille- 

 Portfjeld, S. 3^; — Jorra-Gaardene, 0. 11; — (til denne 

 Side saaes store Partier af Jorm-Soen og Qværnberg-S6- 

 en); — Brakovel- Fjeld paa Rigsgrændsen (meget lavere 

 end Joraa-Fjeld), 0. 9i; — Blaasoens Midte, omtrent O. 

 8|; — Sibmek-Fjeld, Sibmeken-Chjack, N. 4i; — Nams- 

 Vandenes iistligste Ende, som dog ei var at see, angaves 

 i N. 1^; — Wouenjala - Olki (eller Wouenjar-OIki d. e. 

 den i det andet Aar indtraadte Simles Skulder), N. 1^. 



") Dett» maa dog være en feilagtig Angivelse af Vappuscn. 



