1£4 Keilhau 



ifolge Maalingen paa dette Sted, skeer fved en Hoide af 

 1788 F. o. IL ' r Jar- 



Hudniiig- Våndet har sit fornemste Tillob gjennem 

 Virum- Dalen fra Ransel -Våndet. Virnm- Dalen er dyb, 

 bred og for sin Beliggenhed frugtbar, men synes at Tære 

 saagodtsora ganske nbctyttet. Birketræet raader deri, dog 

 staae endnn nogle Graner ligeover forMundingen af Ran- 

 sel- Våndets Sidedal. Virum -Dalen har den Særegenhed, 

 at dens Bund er deelt i flere parallele Render, hvori to 

 storre og idetmindste et mindre Vandafliib længe gaae gan- 

 ske tæt ved Siden af hinanden, hvilket Særsyn har sin 

 Grund i Skikternes BeskaflFenhed og Stilling i Dalbundcn; 

 Dalen er nemlig longitudinal paa dem, og nogle deraf be- 

 staae af let oploselige Bjergarter; idet nu Våndene ind- 

 vaskede sig paa disse, opstode de parallele Render. Ho- 

 vedelven lober nogen Tid paa en liden Zone af Kalksteen, 

 og etsteds har den brudt sig midt igjennem den faste 

 Kalkklippe; denne hvælver sig malerisk over det klare 

 Vand, hvis underjordiske Lob varer omtrent 20 Skridt. 

 Vor Vappus kaldte dette Sted Jelemes- eller Land-Broen. 



Herfra toge vi op til Ransel-Vandet, som næsten gan- 

 ske udfylder Bunden af den Dal eller rettere sagt Fjeld- 

 kjedel, hvori det ligger. Det er imidlertid rundtom ind- 

 fattet af Birkeskov, gjennem hvilken vi vanskeligen arbei- 

 dede os frem opad de steile Lier paa Våndets Ost-Si- 

 de. Her stod desuden Sonchus alpinus saa hoi og tæt, 

 at ogsaa denne dog saa skjore Plante betydeligen forogede 

 Besværligheden. Flere hoie og usædvanlig spidse Fjeld- 

 toppe reise sig især paa Vestsiden af Ransel-Vandet. De 

 fleste af dem ligge paa en Bjergstrækning, hvilken — ^ paa 

 samme Maade som Jomafjeld udgjor et for sig afsondret 



