170 H. C. Strom 



Vestkysten ved storre Elves Udlob, og hvor Elvene til- 

 deels allerede ved Flomme, samt Ebbe og Flod have op- 

 oret sig til Volde for storre og mindre Ferskvands-Soer? 

 inden for Udlobet i Fjorden. Saaledes i Lyster-Botten i 

 Sognefjorden, Aardals- Våndet, Graven-Soe i Hardanger- 

 fjorden o. m. fl. 



3. De geognostiske Forholde. 



Formedelst Bergartens Forskjellighed i det Enkelte 

 er det ikke saa let at bestemme dens almindelige geogno- 

 stiske Standpunkt. Den maae dog vel i det Hele regnes- 

 til den Gliramerskifer, der ofte nærmer sig noget og gaaer 

 over i Leerskifer. De hbiere Fjelde dannes især af Glim- 

 mer- og Qvartsskifer, hvilken sidste, ligesom hiin er for- 

 herskende i en storre Hoide ovenfor Værket, samt overr 

 Talvig til Langfjorden, indtager storre Strækninger mel 

 lem Qvænvig og Bosecap, om det sidste Sted, og op adl 

 Altens Elv. Kongshavnfjeldet bestaaer af den, hvor deii 

 især er gjennemsat af smalere og bredere aabne Klof-'- 

 ter*). ~ 



I den lavere Egn ved Fjorden og indtil Talvig er em 

 vel i Almindelighed skiktet, men ofte tyk- og mindre ty 



•) v. Buch anseer dem som aabne og ikke udfyldte Gangrev- 

 ner. Skulde de tildeels have sin Oprin deise i afvexlende 

 Contraktion og Expansion ved Kulde og Varme, samt Isena 

 Virkning paa den sprodere Bergart, ved Bergets mere iso- 

 lerede Beliggenhed? De ere ellers charakteristiske for Qvarts- 

 ekiferen i Almindelighed, og naae neppe, uden blot som Af- 

 losninger, tU et etorre Dyb. 



