f74 H. C. Sti^Sm 



Lag af indtil S^Fodg Maegtighed, og med temmelig store 

 Masser af reen Kobberkies. Men som dette ved min Af- 

 reise viste sig, synes samme og det ovenfor bearbeidede fort- 

 sættende at maatte overskjære hinanden, i langt storre 

 Analogie med Gange end Leier. Ogsaa har dette Lag sit 

 Fald mod Syd, i det Storgrubens Ertslag falder mod 

 Nordvest. Lignende Forholde sees ved de ovre Skjær- 

 per, hvor de Nyrer, hvorpaa begge Afsynkninger ere drevne, 

 gangformig udgrené sig i flere Retninger. Dog ere alle 

 disse Arbeider saa nye, at deres geognostiske Forholde 

 forst ved en fortsat Drift noiere kan opklares. 



Forskjelligt fra alle de ovrige viser sig StorgrubenS' 

 Ertslag ved en meget potentseret Udstrækning. Det er 

 nu allerede opskjærpet efter Strbget i over 100 Favne, 

 og har i hele denne Udstrækning enMægtighed af 1^ til 

 2, og skjondt kun paa enkelte Steder, indtil 3 Favne. 

 Denne Mægtighed har fortsat til den nuværende dybeste 

 Drift, mod 30 Favne fra Dagen. 



De Fossilier, som constituere Ertslagene, ere meget: 

 faae, og overalt under meget lige Forholde. Qvartsen, 

 musklig og graaelighvid , indtager den forste qvantitative 

 Rang. Næst denne er en storkornet Kalkspath, guulgraae, , 

 melke- og rodlighvid — Brunspath især i Storgruben — 

 overveiende, og med disse, samt Kobberkies og lidet. 

 Svovelkies i dodekaedriske Afændringer, et enkelt sjeldent 

 Spor af Blyeglands og Jernglimmer er ogsaa alle de hid- 

 til fundne til Lagene vel opriudelig horende Fossiliers^ 

 Kreds sluttet. De ere bestemt begrændsede mod Bergar- 

 ten, og optage neppe noget tydeligt Spor af denne inden- 

 for deres Grændser. 



