210 Om Isoia 



sultatet af deres Bemærkninger har Lieutenant Valeur i 

 anforte Skrivelse meddelt saaledes : 



Landingen skeede paa den nordlige Side af Oen, som 

 havde en aflang Form og var omtrent ^ Miil i Omkreds. 

 Paa begge Ender mod Nord og Syd var den hoiest, nord- 

 li£jst95Fod. Paa Havsiden vare Hoiderne betydelig brat- 

 te, men indad dannede de en jevnt nedgaaende Skraaning 

 af en tragtdannet Fordybning, der i Niveau med Havfla- 

 den var fyldt med Vand. Den saaledes dannede lille Soe 

 var næsten rund, havde dog en liden Bugt paa Sydsiden. 

 Diameteren fandtes at være 145 Fod, og ved Hjælp af en 

 over Soen spendt Snor og en derpaa fæstet Blok samt 

 Lod fandtes Dybden 2i Favn. Saavel ud af Soen som af 

 Revner omkring den udstroraraede en af Svovel lugtende 

 Damp, der endog kjendtes ^ Miil i Læe af Oen. Spræk- 

 kene havde en Længde af 5 til 6 Fod, og Bredden var fra 

 1 til 2 Fod. Den storste Mængde af disse Sprækker fand- 

 tes paa Sydvestsiden af Oén paa begge Sider af den der 

 mod Havet værende Craterrand og lige iid i Stranden, saa 

 at Bolgerne skyllede over dem. Jorden var over hele Oen 

 varm; dog kunde Folkene langs Stranden gaae nden Skoe, 

 men nærmere mod Crateret kjendtes Heden endog gjen- 

 nem tykke Saaler. Man fandt ingensteds Bergbund, og 

 faste Stene vare sjeldne. Man saae især knn en sort Steen- 

 jord afUdseende som porose Steenkul. Med Undtagelse 

 af nogle kalkagtige (?) Stene vare alle (ivrige morke, blan- 

 dede med jernagtige Dele, Antimonium (?) o. s. v. Om- 

 kring Oen var en lav Strandbred, der gjorde det let at 

 lande overalt undtagen i Sydvest. Fra Oens nordostlige 

 Side henad mod Sicilien syntes at iidgaae en Grund om- 

 trent ^ Miil lang; imidlertid uagtet temmelig Soegang 



