Geognostiske Reminiscentser. 227 



nes igjen Regelen at forsvinde for det gjensidige ^Alders 

 forhold hos de hinanden gjennemsaettende Gange , dette 

 vigtige Datum for deres og de som Gange forekommende 

 Bergarters relative Alder , en af den Wernerske Geogno- 



Efterat disse Blade allerede vare skrevne, linder jeg-, at 

 ogsaaHug-i, som et Resultat af sine mærkværdige Uiiderso- 

 geiser i Hoialperne, — (Naturhist. Alpenreise — 1830, pag, 

 266 o. fl. St.) anfcirer , at hau maae ansee de der ofte 

 forekommende Granitgange at have uddannet sig af Urski- 

 feren , og at de , skjondt ofte udvortes isolerede , dog slaae 

 i en genetisk Forbindelse med de stiirre Granitstokke og 

 Masser. 



Kunde ikke den problematiske Indleining af Muskelkalk i 

 Urskiferen maaskee ogsaa have en saadan Omdannelse ved 

 en indvirkende yngre Function til Aarsag? Dens anomale 

 Leiningsform kunde da blot være mere skinbar og udvorte», 

 og dens ellers vel uimodsigelige yngre Dannelse vilde saale- 

 des fremdeles vorde staaende ved Magt. Den vilde være anleiet, 

 ikke egentlig indleiet? — (angelagert, nicht eingelagert?) 

 Man vilde tilgive en med disse Formationer mindre Kjendt 

 det Onske : at denne Anskuelse maatte værdiges en noiere 

 Opmærksomhed af med Gjenstanden mere fortrolige Geo- 

 gnoster. 



Skulde man ikke i den nyere Tid have ladet sig forlede til i 

 Indbildningen alt for let at flytte Berge — endog Mahomed 

 maatte jo selv gaae til dem, som Pfeffel har fortalt os, — 

 istedetfor en roligere Betragtning af IVaturens Operatio- 

 ner i denne Kreds i Almindelighed, iidenfor de egentlige 

 Vulcaner, som dog vel have deres tydelige Kriteria, skjondt 

 en Overgang fra dem til den roligere Action finder Sted? 

 Hvilken Bemærkning jeg ikkun maae anmode betragtet som 

 en Note til en Andend fuldstændigere Fremstilling i denne 

 .: Henseende. 



P 2 



